Микола Бажан
РОЗМОВА СЕРДЕЦЬ

І

Труський,  як  лихоманка,  дощ.
Осіння  ніч,  їдка  та  чорна.
І  б'ється  на  квадратах  площ
Людина  й  тінь  її  потворна.
Ідуть  вони.  Спокійні.  Вдвох.
Плекають  впевненість  глибоку,
Що  десь  дано  їм  аркушик  підлог,
Де  вільно  ставити
                 крапки  сухого  кроку
І  не  боятися
                 крапок  над  власним  «і»,
Писать  собі,  читать  собі  свій  вирок,
В  брудний  конверт
                 брудних  кватирок
Сховавши  свідчення  свої.
В  смердючому,  в  плескатому  конверті
Заховано  слова  дрібних  тремтінь  та  мук.
І  пані  Вічності,  шановний  пані  Смерті
Заадресовано  до  їхніх  власних  рук.
І  так  лежать  листи,
                 життя  малі  цидулки,
І  труситься  над  площами  сльота,
І  розбігаються  в  усі  кінці  провулки,
Немов  рядки  предсмертного  листа.
Я  теж  іду.
                 І  ось  уже  я  вдома:
Хрещатик,  №  50.
Я  зупинився.  Постать  невідома
Заходить  теж  сюди
                   і  не  верта  назад.

На  сходах  пахне    цвіль  і  сеча,
І  купи  тьми  гниють  в  кутку.
А  я  несу  на  утлих  плечах,
Як  чадну  лампу,  голову  важку,
І  серця  виссаний  кавалок,
І  тіло  втомлене  своє,  —
І  наді  мною  дім  встає,

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ЛитРес».

Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.

Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.