Сергій Залевський
Спеціаліст

Наш сучасник Макс Шнітке в далеких світах зоряної Співдружності продовжує нове життя далеко від своєї першої батьківщини. Торговий Союз Брилар – так називається держава, яке надає йому громадянство і можливість почати це життя. Важка, але прибуткова професія технолога по обробці сумішей дозволяє йому непогано заробляти. В ході своїх подорожей у новому світі він нерідко стикається з непередбаченими складнощами своєї професії і різними любителями легкої наживи. Високий рівень знань, надійний корабель і професійні навички допомагають йому кожного разу знаходити вихід із складних ситуацій. Доля прихильна до нього – тут він знаходить свою жінку – маленьку рудоволосу красуню на ім'я Юлі – далі вони вирішують розвиватися разом. Парочка вчиться, літає, заробляє кредити – як усі люди в цій Співдружності. Не все проходить гладко і красиво, але у них є мета, і заради неї вони додаватимуть максимум зусиль, особливо Макс – наш головний герой.

(Другу частину пригод Макса Шнітке читайте в книзі «Громадянин»)

Глава 1

Новий день розпочався з того, що Юлі захотілося оглянути «Фортер» – невгамовна любителька літаючих штучок не відв'язалася від хлопця, доки він не дав їй таку можливість. Красуня пропала усередині кораблика на півгодини – що вона там весь цей час робила, для технолога залишалося загадкою. Вже якщо його самого бортовий мозок корабля ігнорував, оскільки навичок, необхідних для того, щоб управляти кораблем у нього доки не було, то, що могло так затримати руду усередині, ніяк не укладалося у хлопця в голові. Нарешті, цікава пані вийшла зі шлюзу і попрямувала до партнера:

– Цей штучний розумник там занадто зухвалий – ось вивчу шостий ранг і проведу з ним виховну роботу – подруга мило хмурила личко і скривджено дула губки.

– А що ти хотіла там взагалі то? Навичок немає, знань теж – одна нейромережа підходить тільки під вимоги системи – думала убити це диво інженерної думки своєю рудою зачіскою?

– Багато ти розумієш… – задумливо дивлячись на шлюз «Фортера», відповіла подруга – ліжко там звичайно трохи краще ніж в «Белзі»,… їх там навіть два, хі-хі… Цікаво, для чого їх два?

– Тому, що екіпаж може складатися з одного або двох пілотів – ось вивчиш шостий ранг, сама все зрозумієш. Все, давай збиратися – пора повертатися додому на планету, ти адже пам'ятаєш наш план по навчанню?

– Так, звичайно – ти говорив, що є якийсь варіант, який нам допоможе з шостим рангом.

Зібралися швидко: усі повсякденні речі залишилися на планеті, так що, швиденько щільно поснідали і висунулися на льотну палубу станції. Руда знову стала наполягати на спуску на планету в орбітальному ліфті, тому сіли на внутрісистемний бот, який курсував між корпоративною станцією «Грантуш-1» і торговою «Лайна-С02», до якої був приєднаний цей величезний девайс. Заплативши тисячу кредитів за двох, годину витріщалися по сторонах, підключившись до зовнішніх сенсорів бота, поки той пихкав по маршруту. Особливо було цікаво дівчині: хлопця картини внутрісистемних і орбітальних замальовок вже не чіпляли – первинний інтерес вичерпався. Але на подругу хаотичний рух різнокаліберних кораблів справляв незабутнє враження, і вона щось зосереджено бурмотала час від часу – ймовірно, давала усьому побаченому свою жіночу оцінку.

Проїзд на орбітальному ліфті коштував всього чотириста кредитів з носа – заплативши за двох, парочка всілася на вільні місця, і через деякий час вони відчули, що платформа прийшла в рух. Сам ліфт був круглим майданчиком близько ста метрів в діаметрі, який плавно опускався вниз з невеликим, плавним прискоренням. Фахівець помітив, що конструкція не мала ніяких бічних тросів, тяги і тому подібних речей – підйом на орбіту і спуск на планету здійснювався за допомогою потужних антигравів. Цю інформацію він встиг засвоїти ще на станції у свої перші дні перебування в ТС Брилар, вивчаючи різні новини в місцевій інфомережі. Тоді йому все було дуже цікаво, і він поглинув у той час багато цінного і не дуже матеріалу з мережі.

Так от, попри те, що скрізь стверджувалося, що ці конструкції надзвичайно надійні і відсоток відмов там майже нульовий, оскільки дублювання двигунів перекривало навіть неймовірну випадковість поломки майже половини антигравів одночасно – все одно, землянинові цей транспортний засіб не подобався. Сам собі він цього не міг пояснити – швидше за все, його обтяжувала велика маса людей навколо нього в одному місці – уся внутрішня частина майданчика була забита комфортними кріслами, де сиділи розумні, подорожуючі з ним разом. Вільними були тільки підходи до оглядових вікон – десь близько двох метрів по колу майданчика.

Приблизна кількість гуманоїдів, що одночасно перевозяться, складала близько шести тисяч пасажирів – усі щось говорили, жували, ходили туди-сюди до вікон і назад – загалом, ця маса людей створювала постійний низький гул. Ось саме це і не подобалося Максу на підсвідомому рівні: велике скупчення людей на невеликій ділянці. Тому він віддавав перевагу регулярним рейсовим шатлам – там було затишніше і тихіше, оскільки зазвичай, ці кораблики перевозили від десяти до сорока розумних, залежно від моделі і популярності маршруту. Цього разу він пішов назустріч побажанням подруги, але ця поїздка тільки затвердила його небажання в майбутньому користуватися ліфтами.

А сама Юлі, між тим, не сиділа на місці, постійно переміщаючись між оглядовими вікнами, вибираючи собі кожного разу нову точку огляду. Її зовнішній вигляд говорив про те, що вона дуже задоволена тим що відбувається – хлопець подумки похвалив себе, що врахував побажання своєї обраниці – дрібниця, а приємно. Оскільки тривалість спуску платформи складала близько шести годин, то технолог всівся зручніше в порожнє крісло і зайнявся найкориснішою справою в цій ситуації – став нахабно спати. Прокинувся від поштовхів своєї супутниці, яка докірливо дивилася на нього:

– Макс, як ти міг таке проспати – це таке захоплююче і красиве видовище, особливо, коли платформа пройшла шар хмар, і внизу відкрився вид на планету – просто чарівно. Спочатку все було дрібним, потім, поступово проявлялися усі нові і нові деталі, дуже красиво і цікаво. А ти увесь час проспав – соня ти мій коханий – погладила волосся чоловіка і ніжно поцілувала в лоб.

– Я радий, що тобі сподобалося, але більше я на ньому не поїду – мені тут некомфортно якось. І взагалі, мені прийшла в голову геніальна думка: піднімемо шостий ранг і купимо собі особистий шатл – гроші у нас є, обоє пілоти – не будемо ні до кого і ні до чого прив'язані. Захотів – спустився, захотів – піднявся,… як тобі така ідея?

– Я тільки за! – підтримала подружка – а місця в ангарі хоч вистачить ще на один малий корабель?

– Взагалі, як тільки вивчимо шостий ранг, відразу продамо «Белз» – тоді місця точно вистачить, він своє відслужив для нас – пора рухатися далі.

Фахівець, якого порекомендував їм військовий лікар зі станції постачання 12-го флоту, відгукнувся на виклик відразу:

– Слухаю, хто це? – голос був трохи невдоволений, але відступати було не можна, і технолог представився.

– Здрастуйте шановний Трент, мені порадили до вас звернутися з приводу експериментальних методів прискореного вивчення баз знань… – завершити фразу йому не дали.

– Хто порадив? Цей старий хрін з горба під назвою «Лайна-Б04», так?

– Гм… взагалі то, так – він,… тільки я б не сказав, що він такий старий, як… – знову його перервали.

– Усі питання особисто у мене – не люблю спілкуватися з розумними на серйозні теми таким ось чином, лови координати і підходь прямо зараз – поговоримо – і тут же відключився.

– Який цікавий типаж, увесь такий різкий і нетовариський – доведеться йти знайомитися живцем.

Попередив свою дівчину, що йде у справах і відправився в дорогу – нейромережа послужливо малювала маршрут найбільш оптимального просування до точки призначення.

– Ось чому усі серйозні, у віці доктора такі схожі один на одного? – ставив собі питання наш герой, здалека пізнавши свого майбутнього співрозмовника по голосу.

І хоча, враховуючи рівень тутешньої медицини, можна було значно омолодити свій зовнішній вигляд, цей індивідуум був типовим уособленням лікаря з великим стажем: неспокійний, але уважний погляд, якийсь медичний прилад в руках і акуратний біло-зелений комплект медичного одягу – не комбінезон. Гуманоїд явно нервував – крутився по своєму сектору, де Макс налічив десяток просунутих медичних капсул звичної яйцевидної форми, і ще п'ятірку незрозумілих медичних агрегатів. Останні чимось нагадували йому знайдену колись медичну капсулу древньої раси Де’галір, яку у нього потім красиво віджала держава. Очевидно, доктор чекав його, оскільки помітно пожвавився, коли той представився.

– Ще раз здрастуйте Трент, я домовлявся про зустріч півгодини назад. Мене цікавить прискорений метод вивчення деякої кількості баз, причому я такий не один – така ж проблема у моєї жінки. Мені вас посилено рекомендували, як висококваліфікованого фахівця з…

– Досить, досить – я суть зрозумів – знову обірвав землянина місцевий ескулап. Давай я тобі поясню, на що ти хочеш підписатися разом зі своєю подружкою. По-перше, це добровільна згода на участь в моїх експериментах, і не потрібно так бліднути – експерименти якраз з цієї тематики – прискорення навчання. Я працюю тільки з добровольцями, і якраз зараз є вакантні місця.

Землянин оглядівся ще раз – навкруги окрім нього і лікаря нікого більше не було.

– По-друге, не сподівайся, що тобі платитимуть за участь в експериментальній програмі – тут все якраз навпаки – платить піддослідний, ха-ха-ха.

Хлопець відразу якось напружився і став прикидати, як швидко він зможе звідси втекти, якщо справа прийме поганий оборот – цей маневр був помічений лікарем і відразу присічений:

– Розслаб мускулатуру, малюк – все під контролем – повна безпека і здоров'я гарантується. Хоча, якщо що, то відразу швиденько підлікую, ха-ха-ха… жарт. Все-все, не потрібно так явно бліднути, просто у мене тут вже декілька днів застій – перевелися пацієнти-добровольці, ось я тому і такий трохи нервовий.

– Продовжимо… щодо оплати – доба участі в експерименті – дві тисячі кредитів, згоден?

– Гмм, взагалі то, хотілося б спочатку дізнатися, що я отримаю за ці гроші.

– А яке у тебе взагалі стоїть завдання – скільки і чого потрібно вивчити тобі і твоїй подрузі? Які у вас нейромережі, показники інтелекту і коефіцієнти засвоєння знань? Давай, розпочни з себе – викладай, а я доки подумаю і дам відповідь на твоє закономірне питання.

– Особисто у мене показник інтелекту з нейромережею і імплантами 567 одиниць, мережа сьомого покоління, коефіцієнт засвоювання 2,8. Вимагається вивчити швидко двадцять чотири бази п'ятого рангу, і є ще двадцять дві бази шостого рангу. Хоча, вивчити потрібно більше – десь п'ять десятків баз шостого рангу. У дівчини ситуація така: КІ-501, КЗ-1,9, вимагається вивчити тридцять чотири бази шостого рангу. Хоча в принципі, увесь шостий ранг нам учити не потрібно – критично, потрібно близько двох десятків приблизно, на першому етапі. Ось так ось, що скажете?

Доктор Трент трохи здивовано поплескав очима, вислухавши цю тираду від хлопця і зробивши застережливий знак рукою, взявся за свої розрахунки – погляд поплив – очевидно, зараз відбувалася посилена розумова робота. Так тривало декілька хвилин, поки він не повернувся в нормальний стан:

– Ті двадцять чотири бази п'ятого рангу при тобі? – приголомшив несподіваним питанням, і дочекавшись підтвердження від землянина, продовжив:

– Враховуючи такий високий індекс засвоєння, пропоную провести тестовий експеримент, а за його результатами я зможу дати остаточну відповідь на твоє питання. Хоча, заздалегідь можу тобі сказати, що твій пакет п'ятого рангу зможу тобі розігнати за тиждень – максимум за вісім днів. Влаштовує?

Наш герой абсолютно очманів від таких термінів: Юлі учила вісім баз за стандартний десятиденний термін десятиразового розгону – цифра, яку йому озвучив цей учений, йому подобалася. І бентежила одночасно – якось все гладко виходило, де каверза?

– Влаштовує, звичайно, тільки хотілося б поцікавитися, де тут собака зарита: якщо все так красиво і прекрасно, де бажаючі?

– Нічого ніде не зарито – які дурниці, а відповідь проста – постефекти.

– Гмм, а детальніше будь ласка, шановний Трент. Ви не переживайте, я зацікавлений у ваших послугах – не втечу… напевно… розповідайте.

– Ну, раз так, то слухайте: розкривати свої методи до кінця не буду, а скажу лише про погане. У переважній більшості випадків у пацієнтів при виході з розгону спостерігаються ознаки втрати орієнтації, сильна нудота і блювота. Що цікаво, так це майже повна відсутність головних болів – ці наслідки спостерігаються украй рідко. Негативні чинники тривають до двох діб після закінчення процедури, частково можуть бути полегшені відновними процедурами відразу після закінчення розгону. Сама процедура безкоштовна для добровольців – закінчив короткий монолог ескулап.

– Мдя – задумливо дивився на того наш герой – зрозуміло, чому немає цих самих добровольців – хто ж захоче за свої гроші дві доби не відходити від туалету, та і ще ця втрата орієнтації – це взагалі, шок!

На доктора було боляче дивитися – від переживань, що у нього знову зривається наукова робота, той червонів і бліднів, з благанням в очах поглядаючи на пацієнта, що наразі замислився.

– Не переживайте так, Трент, я згоден, мені діватися нікуди. Як мовиться, патова ситуація. Давайте починати – кидайте номер рахунку і суму, тільки попереджу свою половинку, щоб не переживала марно.

Сплатив рахунок на тридцять дві тисячі кредитів, віддав фахівцеві контейнер з базами і ліг в капсулу: цього разу сильно переживав – все-таки це експеримент на ньому самому, а не звичайний розгін. Свідомість померкнула і вже звично відключилося. Пробудження його не порадувало: все було саме так, як описував доктор – нудило і тягнуло блювати, але найнеприємніше було те, що землянин не міг визначити своє місце розташування в просторі. Розумом він розумів, що лежить в капсулі, але органи чуття це не квапилися підтверджувати. Краєм ока помітив темний силует на тлі простору, що крутиться навколо, який щось йому говорив – спробував зрозуміти, що від нього хочуть – не вийшло. Тут, мабуть, запустилася та сама відновна процедура, тому як він знову провалився в сон. Повторне пробудження було трохи легше: стеля над ним вже не крутилася, а тільки злегка сіпалася – цікаве видовище. Знову почув смутно знайомий голос – пізнав того ученого, який засунув його сюди:

– Я бачу, що тобі трохи краще – спробуй вилізти самостійно з капсули, якщо потягне на блювоту – не стримуйся – повинно полегшати відразу.

Технолог з третьої спроби зміг сісти в капсулі, потім дочекався, коли навкруги все зупиниться і перевалився через край «яйця» на підлогу. Тут його скрутило зсередини і вирвало жовчю – за час знаходження в капсулі, уся їжа давно перетравилася, і там було порожньо. Проте тут же стало значно легше. Трохи відсапавшись і обтершись, видавив з себе питання:

– Скільки?

– Вісім діб майже, без пари годин – усі двадцять чотири бази повністю – док відразу зрозумів питання пацієнта. Землянин тут же перевірив його твердження – заліз в нейромережу в каталог баз і посміхнувся: все було вивчено на 100 %.

– Уф, відмінно док, я задоволений – ніяких претензій, продовжуватимемо. Що скажете щодо шостого рангу?

– Якщо у такий спосіб, то за десять днів ти засвоюватимеш три бази максимум.

– А що, є ще якийсь спосіб? – незважаючи на постефекти і кислий запах від блювоти, у хлопця прорізався інтерес.

– Кхе, ке, ти розумієш, Макс, цей спосіб розгону ще ні на кому не тестувався – я підготував тільки теоретичну основу, там все складніше для пацієнта, хоча наслідки мають бути ті ж і посилення негативних реакцій я не планую. Намагаюся наблизитися до військових технологій – мені здається, я намацав потрібний вектор розвитку моїх дослідів – голос ученого тремтів від нетерпіння і дослідницького азарту.

– Я не почув найголовнішого, док.

– Ах так,… так от, укладаю тебе в експериментальну капсулу – ось ті, що стоять в кутку окремо від інших, ти їх помітив, коли входив сюди, так. Ага… – значить, укладаю на місяць – оплата та ж, ти вже вибач, гм, хімія дорога… гм, гм. По результату буде приблизно так: мінімум шістнадцять баз шостого рангу за стандартний місяць, потім, такий же місяць на відновлення і утворення нейронних зв'язків в мозку. Постефекти прогнозую ті ж на дві доби відкату,… ось так от, цікавить?

– Док, я подумаю і дам відповідь через тиждень – мені зараз важко думати.

– Так-так, звичайно, чекатиму.

Оцінюючи свій стан, зрозумів, що без чужої допомоги додому не добереться – викликав подругу на допомогу. Дівчина увірвалася в приміщення буквально через десять хвилин, розпалена, з виблискуючими очима – шукала винуватця, на кому б відігратися:

– Де цей мерзенний лікарисько, зараз я його лікуватиму своїми методами, де цей лабораторний щур?

Мабуть у Трента вже був досвід спілкування з розгніваними родичами пацієнтів, оскільки в медичному секторі його не спостерігалося – швидше за все, сховався в якій-небудь капсулі або будці від рудої воячки. Залишок дня і увесь наступний день наш герой жив поряд з туалетом – нудота і блювота переслідували його постійно, харчування перетворювалося на тортури – поглинена їжа тут же просилася назовні. Юлі крутилася біля свого коханого, як молода мама біля немовляти. Нарешті, до вечора другого дня хлопця відпустило, і він зміг нормально поговорити з подругою.

– Максик, рідний, хіба воно того вартує, щоб ось так ось мучитися?

– Сама подумай, дві доби нудоти і голодної дієти за вивчення шістнадцяти баз шостого рангу – як на мене, то вартує – я, напевно, погоджуся на місячний експеримент. Навіть може і на два – подивимося, які будуть результати після першого. Інші бази учитимемо на «Фортері» – там є медична капсула шостого покоління – підніматимемо в стандартному розгоні по десять діб кожен по черзі. А у цього ученого піднімемо тільки першочергові навички. Я б запропонував розділити між нами навички, але не хочу тобі таке пропонувати, оскільки не зможу дивитися на твої муки після такого експериментального навчання.

– Ні, куди ти, туди і я – разом, так разом. Невелика біда – два дні поголодувати, як-небудь переживу. Тільки потрібно розтягнути за часом цей процес – якщо ми одночасно виліземо з капсул, то хто за нами догляне, такими нудотними і смердючими, ха-ха-ха.

– Тоді давай зробимо так: ти йдеш першою, розрахуємо так час початку, щоб у будинку був твій брат – дізнайся у нього, коли його відпустять в наступне звільнення. Потім, з відставанням на декілька діб, ляжу я, і коли вилізу, ти вже будеш в нормі і доглянеш за своїм чоловіком, а?

– Добре, сьогодні ж дізнаюся.

– Тоді завтра складемо список баз, які нам потрібно купити для вивчення. І попередь свого брата, щоб він по своїй запальності чого-небудь докторові не наробив, коли буде тебе з капсули діставати, хе-хе.

Наступного дня, коли Юлі все обговорила з Кломом, технолог сходив у відділення «ТСБ-нейро» за знаннями – придбати передбачалося величезну кількість чипів – все бралося «на виріст», так би мовити, капіталовкладення в майбутнє. Для Юлі визначили порядок розвитку такій: пілот з навичками самостійного ремонту і обслуговування, за сумісництвом, оператор дроїдів – погонич. Список вийшов таким:

1. Пакет «Пілотування малих космічних кораблів» 6-й ранг – 7 баз, 3 306 114 кр.

2. Пакет «Технік по обслуговуванню малих космічних кораблів» 6-й ранг – 10 баз, 4 737 726 кр.

3. Пакет по дроїдам і їх обслуговуванню(збірний) 6-й ранг – 5 баз, 2 752 520 кр.

4. Пакет по медичним капсулам і медицині(вибірково) 6-й ранг – 4 бази, 2 642 950 кр.

5. Захисні скафи 6-й ранг, 482 800 кр.

6. Мобільні енергоустановки 6-й ранг, 499 800 кр.

7. Тактика і взаємодія в пустотних операціях 6-й ранг, 422 360 кр.

8. Ручна зброя 6-й ранг, 412 260 кр.

9. Управління малими бойовими підрозділами 6-й ранг, 442 440 кр.

Технолог помітив, що без знижки, яку йому дали на базі 12-го флоту, сума виросла майже на третину – не слабо так, подумав землянин, і перевів менеджерові суму загального підсумку 15 698 970 кредитів Співдружності. Божевільні гроші, констатував він із здриганням – адже це ще не усе – тепер потрібно і про себе коханого подумати, і скинув менеджерові своє замовлення. Оскільки частина баз у нього вже була, то належало тільки докупити те, що йому могло згодитися в найближчому і віддаленому майбутньому. Вийшло так:

1. Пакет «Видобуток ссм в космосі» 6-й ранг – 6 баз, 1 988 110 кр.

2. Пакет «Збагачення ссм» 6-й ранг – 6 баз, 2 332 440 кр.

3. Пакет «Інженерна справа» (вибірково) 6-й ранг – 3 бази, 1 220 800 кр.

4. Пакет по дроїдам і їх обслуговуванню (збірний) 6-й ранг – 5 баз, 2 752 520 кр

5. Тактика і взаємодія в пустотних операціях 6-й ранг, 422 360 кр.

6. Захисні скафи 6-й ранг, 482 800 кр.

7. Мобільні енергоустановки 6-й ранг, 499 800 кр.

8. Ручна зброя 6-й ранг, 412 260 кр.

9. Управління малими бойовими підрозділами 6-й ранг, 442 440 кр.

Всього за свої двадцять п'ять баз шостого рангу він виклав 8 453 540 кредитів, що разом з грошима за бази для Юлі склало 24 152 510 кредитів – на рахунку залишалося тепер «смішна» сума 255 275 640 кредитів Співдружність. Прийшовши додому, обрадував руденьку придбаннями і великою дірою у бюджеті – подруга вразилася цифрами.

– Юлі, давай побудуємо для себе лінію навчання – мені здається, все відразу нам учити немає сенсу, тим паче, що половина навичок у нас дублюватиметься. Як ти вважаєш?

– Так, мені здається, що мене потрібно тягнути по пілотській лінії і лінії обслуговування, а тобі слід підняти свої професійні шахтарські навички, а потім усе інше.

– А я ось думаю, що як не дивно, але нам спершу потрібно учити медицину – у нас є медична капсула на борту «Фортера» – без цих знань ми самостійно не зможемо нею користуватися. Я планував учити в ній нетермінові бази, такі, як дроїди, наприклад.

– Гм, добре… тоді поступимо так: в перший сеанс визначаємо медицину – це п'ять баз, і пілотування – всього дванадцять. Думаю, я більше не осилю, все-таки у мене показник засвоєння нижчий твого значення – шістнадцять баз не встигну розкачати.

– Так, найімовірніше, так і є. Тоді я беру на перший захід ту ж медицину, видобуток і збагачення – виходить на одну більше, але потім у нас буде цілий місяць на відновлення, частково вона вивчиться у фоновому режимі. Значить, так і вирішуємо!

Через три дні відправили дівчину до ученого-експериментатора – той сяяв, як начищена монета. Ще б – отримав цілих два добровольці для нової серії дослідів. Потім технолог перевів обумовлені 280 000 кредитів на двох за повний місяць, поцілував своє малятко на прощання і побажав їй вдалого навчання. Після чого руда залізла в капсулу і відключилася. Три дні неробства пролетіли непомітно: трохи поспілкувався по мережі з Кломом – той сильно переживав за сестру, та і за Макса теж – все ж, тепер вони почували себе однією сім'єю. Потім, коли прийшла його черга, заліз в «яйце» і віддався на милість доктора.

Занурення в учбовий транс трохи відрізнялося від звичайного, як він відразу відчув: на відміну від звичайного засипання, спочатку прийшло відчуття холоду в кінцівках, який повільно поглинав його тіло, і коли холод дістався до зони серця – він відключився. Стан, в якому він знаходився, також відрізнявся від звичайного розгону – швидше це можна було назвати важкою дрімотою – в голові відчувалося якийсь шелест, неначе хтось поруч шарудів стопкою паперу – це його здивувало трохи. Усе це було досить незвично, коли б не тривалість процедури – пацієнт відчував плин часу, хоч і не міг визначити його швидкість.

Потім прийшло короткочасне відчуття маленького джерела тепла або енергії, швидше за все, поряд з собою – схожий на маленький теплий предмет, хвилі від якого як би торкалися до мозку і зігрівали його. Він так і не зрозумів, що це таке було з ним, але відчуття запам'ятав. Потім, через досить тривалий час, за його суб'єктивними оцінками, він, нарешті, звично відключився.

Вихід в нормальний стан він переніс задовільно: звичні, але від цього не ставші менш приємними, нудота, позиви до блювоти і сильне запаморочення, знову принесли масу «приємних» моментів. Встати і вибратися з капсули йому допомагали дві пари рук – по голосах він визначив, що це його сім'я – Юлі і Клом, хоча присутність останнього трохи здивувало героя. Переміщення у будинок він пам'ятав погано, зате, коли його занесли в душ і обдали потужним струменем холодної води, йому полегшало. Потім трохи поговорили у вузькому колі:

– Клом, братик, а ти тут що робиш – як же служба? Хоча, я дуже радий тебе бачити.

– І тобі привіт Макс. Узяв пару днів відпустки у командира для такої справи – у мене там накопичилося трохи звільнень після останнього рейду – мені пішли назустріч. Але завтра я вже повертаюся на службу, так що давай, опам'ятовуйся швидше. Я вирішив залишитися з вами, коли приїхав за сестричкою – від її стану мене усього трясло, ледве стримався, щоб не начистити пику цьому ученому. Сволота виявилася дуже розумною – сховалася в якійсь захищеній комірці, не зміг дістати звідти. Потім перемкнувся на сестру: доки вона трохи відійшла і змогла рухатися, я увесь був, як на голках – ні про що не міг думати, дивлячись, як її корчить. Два дні сидів біля її ліжка, як доглядальниця, спостерігаючи її метання до туалету і назад. Ось ви мені обоє скажіть – ви що, зовсім мозки втратили, щоб так з себе знущатися. Якщо вам так подобаються больові відчуття, так може, я вас трохи поб'ю – і мені тренування і вам задоволення, а?

– Братик, ну досить вже, ми адже це обговорювали – втрутилася Юлі – дай йому трохи відійти. Милий, ти як?

– Вже трохи легше, а коли тебе побачив, так взагалі стало добре – посміхнувся своїй дівчині наш герой. Як ти все перенесла, крихітка?

– Ой, не згадуй – коли б не Клом, не знаю, як би додому добралася. До речі, муки виправдалися, доктор геній – усі дванадцять баз вивчилися на 100 %.

– Ви на мене другий раз не розраховуйте – більше вирватися найближчим часом не зможу, експериментатори придуркуваті… – уклинився в розмову брат. А ти хоч вивчив те, заради чого так напружувався?

Землянин розгорнув меню нейромережі і став вивчати наявні бази в каталозі: медицина уся була з позначками 100 %, також повністю була вивчена підбірка «видобуток ссм», пакет «збагачення» був освоєний також майже увесь – остання база була на 33 % вивченості. Подивився на таймер зворотнього відліку: шістдесят діб і десять годин – майже два місяці – з наступним сеансом доб'є свої профільні бази до повного шостого рангу. Трохи порадів значенню синхронізації імпланта Де’галір, що збільшилося – майже 80 %, ще пару місяців і він дізнається, що ж йому засунули древні в голову.

Глава 2

Надвечір, невдоволений Клом попрощався з ними і відбув на службу, несхвально подивившись наостанок на обох і пробурмотівши щось про якесь м'ясо. Наступного дня, коли чоловікові стало набагато легше, він встав і трохи прогулявся по будинку. Тут він знову відчув недалеко від себе джерело енергії, слабке, але таке, що відчувається його мозком. Згадав, що схоже почуття було у нього в медичній капсулі ученого-експериментатора – ті ж теплі хвилі, які ніби омивають його мозок. Став оглядатися, що це власне таке діє на нього. В ході хаотичного руху по будинку виявив декілька таких місць: першим виявився кухонний комбайн, потім камера тривалого зберігання продуктів. Кожен з них він міг спостерігати як би в двох спектрах свого зору: в звичайному, і вторинному, або тепловому, як для себе він назвав цю здатність своїх очей.

У вторинному зорі Макс бачив слабку пульсуючу пляму на місці силового агрегату або пристрою – в даному випадку це виглядало, як точки блідого жовтого кольору – схожий на рентгенівський або тепловий погляд. Така особливість його зору проявлялася тоді, коли він зосереджував свій погляд на цьому предметі. У звичайному, розсіяному погляді ці світлові плями ніяк не проявлялися. Спочатку землянин злякався за свої мозки – подумалося, що останній дослід ученого зрушив щось в його голові, і він марить наяву – хоча відчуття енергії і тепла від об'єктів нікуди не пропадало. Крім того, він відчував джерело сильніше за цих два – десь нижче його теперішнього положення у будинку.

Вирішив перевірити свої почуття, не відкладаючи на потім: шуканий об'єкт виявив в підвалі будинку – ним виявився генератор енергії, який живив усі системи житла. Пристрій давав насичене жовте світло в тепловому спектрі, крім того, воно не пульсувало, як кухонні автомати, а світилося рівно і яскраво. У свідомості стали оформлятися деякі думки, які вимагалося підтвердити серією невеликих дослідів, що він і збирався виконати, як тільки зможе пересуватися нормально і довго. Зараз він ходив, дотримуючись стінок – слабкість ще була в тілі і заважала упевненому пересуванню. Постояв трохи біля генератора – невидимі хвилі приємно омивали його голову. Більше ніяких інших почуттів – виставляв вперед руки у бік генератора, притискався до нього усім тілом – ніяких нових відчуттів. Став обмірковувати свої нові «опції»:

– Схоже, що цей нестандартний розгін щось перемкнув або включив в мені, і я тепер можу відчувати джерела енергії. Причому, чим потужніше джерело енергії, тим яскравіше і більш насичено він бачиться мені у вторинному зорі… хмм. Тільки так можна пояснити слабкий жовтий колір у кухонних агрегатів і насичений у будинкового генератора в підвалі. Цей Трент щось намудрував з хімією, очевидно. О! – потрібно поцікавитися у моєї жінки – може у неї теж такий глюк почався. Сказано – зроблено!

– Юлі, ти після цієї процедури нічого нового за собою не помічаєш? Може, якісь незрозумілі відчуття з'явилися?

– Нууу, за місяць у мене з'явилося відчуття незадоволеності, причому воно увесь час посилюється і посилюється – дівчина впритул наблизилася до свого чоловіка і обійняла його – але враховуючи твій стан, я ще потерплю днинку. Але потім, бережися – все буде по-дорослому.

– Ох ти… гм… – як несподівано,… значить завтра з ранку я за тебе візьмуся по-дорослому, хе-хе. Але я мав на увазі інше,… як би тобі це пояснити,… гм, ну ось, наприклад, подивися на кухонний автомат – що ти там бачиш?

Руда подивилася туди, потім подивилася на хлопця, потім трохи спохмурніла і питально поглянула йому в очі:

– І на що мені там дивитися? Я цей прилад бачила вже тисячу разів, ти це чого?

– Уважно дивися, зосередься на ньому.

Дівчина ще пару секунд подивилася на агрегат, потім перевела свій погляд на хлопця і запитала його із занепокоєнням в голосі:

– Макс, з тобою все гаразд? Ти якийсь дивний, може тобі ще потрібно трохи полежати?

– Та ні, зі мною все добре, напевно, просто ще не відійшов повністю від розгону – звірячий досвід ми отримали, мдя.

Залишок дня його годували і виходжували, як маленького, що йому дуже сподобалося. Деякий час намагався вторинним поглядом оцінити Юлі – на жаль (чи на щастя), дівчина не визначалася ним як джерело енергії. Усе це рухало його до висновку, що живих істот він не може відчувати і бачити своїм новим даром, на відміну від працюючих активних механізмів і агрегатів.

Ранок наступного дня ознаменувався святом душі і тіла – землянин остаточно прийшов в себе після тривалого трансу. Тому обидва партнери виплеснули один на одного усю ніжність і пристрасть, що скупчилися в їх тілах за цей місяць. Океан емоцій і море пристрасті: хлопець викладався на повну, як вперше (чи в останній – х.з.), приводячи свою подругу в екстаз раз по раз. Та і пані, теж, як мовиться, не пасла задніх в цьому дуеті – загалом, ранок плавно перетік в південь, коли сил у обох вже не залишилося.

Після обіду наш герой вирішив перевірити або спростувати свою теорію, для чого відправився прогулятися в поліс, але спочатку пройшовся поряд з їх флайером – двигуни і реактор були заглушені, тому нічого не побачив і не відчув. Заліз в кабіну і активував агрегат, зосередився і відразу ж побачив на місці рухової установки яскраву жовту точку – перше підтвердження своєї теорії. Прогулявся до місцевого космодромчику – та ж історія: люди ніяк йому не підсвічувалися, як він не старався і не вирячувався на них (особливо на красивих пані), чим заробив декілька як зацікавлених, так і неприязних поглядів. Магазинні автомати, торгові вітрини, холодильні агрегати – загалом, все що мало в собі яке-небудь джерело енергії, він міг бачити, вимагалося тільки трохи на ньому зосередити свій погляд. У космопорті вирішив оцінити потужність енергосистем човників – насичений жовтий колір із слабким помаранчевим відтінком – очевидно, потужність реакторів човників була не набагато більше, ніж у флайерів.

– Цікаво буде оцінити свій дар в космосі – наскільки далеко я зможу відчувати реактори космічних кораблів?

Поки, на даний момент ця здатність його трохи напружувала – якщо джерело було досить сильним, він відчував його присутність – чутливість до випромінюваної енергії падала в геометричній прогресії. Наприклад, енергоконтур працюючого флайера він втрачав за тридцять метрів, дрібні агрегати ще раніше – від десяти метрів і менше. Пригноблювало ще то, що ніяк впливати на свої відчуття він не міг, а перетворюватися на ходячий енергодетектор йому зовсім не посміхалося.

Повертаючись додому, обмірковував ідею, що можливо, повторний сеанс такого розгону зможе якось вплинути на цю здатність – хоч би так, щоб він міг відключати в собі це відчуття близьких джерел енергій. Про свою придбану рису він вирішив доки не поширюватися – навіть Юлі не варто говорити нічого. Якщо повторний сеанс дасть якийсь поштовх розвитку цього феномену – тоді потрібно буде намагатися якось розвивати цей дар. Завершивши на цьому свої роздуми, зайшов по дорозі в черговий універсальний магазин і купив упаковку Мафотіків – стало цікаво, як відреагує на солодощі його подруга. Адже познайомився він з нею на уранішній пробіжці – тоді Мафотіки не знадобилися, хе-хе. Солодкі ласощі були прийняті дуже прихильно:

– Максик, ти у мене такий уважний, не можу нарадуватися тому дню, коли я з тобою познайомилася.

Залишок дня присвятив пошуку інформації про паранормальні здібності розумних в Співдружності, або як їх називали на Землі, екстрасенси. Тут для таких гуманоїдів існувало декілька назв: параенергетики, псіоніки, пірокінетики, обдаровані. Інформація була суперечливою, частенько більше схожою на казку. Витративши немало часу на пошук правдивих відомостей, він знайшов тільки одне твердження, яке підтримувалося абсолютною більшістю коментаторів. А саме: розумний, що володіє таким даром або здатністю, вважався цінним фахівцем і міг розраховувати на преференції при прийомі на роботу з боку працедавців. Особливо цінували таких людей в спеціальних державних органах, армії і флоті – там потенційному псіоніку гарантувалися багато бонусів і допомога в розвитку дару.

Останнє дуже зацікавило землянина: значить, здатність теж можна розвивати, а це хороша новина. Погана ж новина полягала в тому, що доведеться самому думати і експериментувати для розвитку свого дару, оскільки ділитися з ким би то не було про себе, він вважав необачним кроком. Перелопативши величезну кількість документів і посилань з питання, що цікавить його, він дійшов висновку, що хоч офіційно таких розумних в Співдружності було багато, але нормальних описів можливостей цих гуманоїдів практично немає. Мабуть, ті щасливчики, які змогли в собі відкрити паранормальні здібності, вважали за краще відмовчуватися про свої можливості, або, що було правдоподібніше, такі статті постійно моніторилися державою і видалялися, на всякий випадок, так би мовити. Побідкавшись на важку долю переселенця, технолог відключився від інфомережі і пішов діставати свою подругу.

Як не хотілося йому і його напарниці швидше куди-небудь полетіти, але час прискорювати вони не уміли, і тому стійко байдикували увесь місяць, як справжні мільйонери. Юлі якось одного разу прийшла в голову думка відправитися на флайері на який-небудь безіменний безлюдний острів і там провести велику частину часу, що залишився до чергового сеансу. Ідея була підтримана партнером – завантажили флайер продуктами, водою, узяли трохи алкоголю і відправилися шукати собі дикі місця. Так пройшов місяць, і скоро їм слід було знову з’явитися до ученого-експериментатора на наступний «забіг» на довгу дистанцію. Оскільки брат подружки ясно їм дав зрозуміти, що другий раз витягати їх тушки він не буде, то парочка вирішила знайти йому заміну, оскільки лягати в капсули вирішили одночасно.

Були два варіанти: перший – найняти за договором декілька чоловік або фірму по догляду за старими людьми. Такі організації були не рідкість, оскільки, незважаючи на унікальність місцевої медицини, люди все одно старіли, і нічого з цим зробити було не можна. Другий варіант – це запропонувати усе це організувати самому вченому, пообіцявши йому принципову згоду на третій сеанс тривалого навчання. Так-так, Макс твердо вирішив, що піде на третій захід – тут у нього переслідувалися дві мети: теоретична можливість підстебнути якось свої можливості, і велика кількість невивчених баз шостого рангу. Якщо у Юлі залишалося всього дев'ятнадцять таких баз, і вона цю цифру перекривала за два сеанси (якщо звичайно, вона піде з ним на третій раз!), то йому і після трьох ще залишиться інформації на рік у фоновому режимі вивчення. Про власну капсулу на «Фортері» він якось не згадував. Вирішили спочатку промацати тему у доктора Трента, перед тим, як являтися до нього особисто:

– Здрастуйте шанований док, як ви там – чекаєте нас або ні? – поцікавився наш герой.

– О! Нарешті ви відгукнулися, як я радий. Я вже думав, що після першого разу ви мене швиденько викинете з голови. Та і той вояка, що забирав вашу дівчину, був дуже агресивно налаштований по відношенню до мне,…мдя, не хотілося б повторення таких візитів.

– Не звертайте на це уваги, док – це він такий нервовий із-за любові до своєї сестрички. Ми ось думаємо знову до вас звернутися за аналогічною послугою, тільки є невелика проблемка – враховуючи минулий досвід, нам потрібні помічники, які узяли б на себе роботу по допомозі в адаптації нас двох після виходу з капсул. У вас із цього приводу немає ніяких думок?

– Гм,… в принципі, я можу провести з вами відновлювально-профілактичні процедури у своєму медичному секторі, оформивши це як додатковий експеримент в довершення основного дослідження. Тільки тут потрібні певні кошти, самі розумієте – людей потрібно найняти, візьму парочку студентів – їм потрібно щось заплатити за роботу, ну і так – по дрібницям.

– З оплатою ми домовимося – це не питання, підготуйте все і дайте нам знати, ми готові.

Очевидно, у ученого руки чухалися від нетерпіння і наукового азарту, оскільки вже за годину він зв'язався з хлопцем і призначив час чергової сесії на вечір. Парочка на той момент встигла закачати собі на нейромережі з чипів все, що збиралася учити цього разу. Юлі вирішила вивчати пакет по обслуговуванню малих кораблів і парочку баз по скафам і енергоустановкам для них. Технолог же, враховуючи, що остання база у нього досі не доучилася, і вимагала ще майже місяць у фоновому режимі, вирішив цього разу вивчати збірну солянку: інжиніринг, дроїди і так далі, захопивши декілька баз з пілотування, якщо вийде.

У призначений час обоє були в ескулапа, чим дуже його порадували – очевидно, що з першої серії дослідів над добровольцями, він отримав цінні дані для своїх подальших досліджень. Парочка поцікавилася, як проходитиме процес відновних процедур, перш ніж оплачувати черговий сеанс.

– Мною підписано договір з чотирма студентами старших курсів – дві дівчини і два хлопця – вони вас і діставатимуть з капсул і переноситимуть в спеціальну палату, де годуватимуть, митимуть і прибиратимуть за вами, при необхідності – два дні сервісу. І практика для них і заробіток. До речі, про кредити: за два дні цієї терапії шість тисяч з кожного, згодні?

– В порівнянні із загальною вартістю курсу в 70 000, ще шість тисяч нічого не міняють. Скидайте нам договори на нейромережі – оплачуємо і вперед до знань у славу науки Брилара!

Обидва партнери отримали договори на надання послуг з прискореного навчання – про експерименти там нічого не було, і це трохи їх напружило. Але, враховуючи успішне проходження першого сеансу, вирішили не чіплятися до формулювань і переказали вказану суму на рахунок докторові, завіривши своїми ідентифікаторами договори. Роздяглися і лягли в капсули, побажавши один одному приємного пробудження – хотілося трохи себе підбадьорити наостанок.

Вже лежачи усередині і відчуваючи, як знову його охоплює холод, він зосередився і відчув поряд з собою два джерела енергії: один був зовсім поряд, десь під ним в ногах, а другий він відчував на межі чутливості свого дару лівіше себе – там була капсула, де лежала подруга. Звірившись з даними з бази по лікувальних капсулах, він зрозумів, що так він сприймає генератор цього девайса – їх якраз так і проектували, встановлюючи генератор в ногах. Хоч знань і було мало, і торкалися вони обмеженого числа таких медичних пристроїв, але, логічно припустивши, що загальна тенденція їх створення одна, Макс ще раз затвердився у своїх припущеннях відносно джерел енергії і тепла. А потім його знову захопив легкий шелест чогось в голові, який, врешті-решт, відправив його до довгожданого сну.

Цього разу, повернення в нормальний стан він відчував трохи інакше: спочатку, по тілу стала рівномірно розтікатися хвиля тепла – від серця і далі до кінцівок, тобто в зворотному порядку, ніж занурювався в транс. Потім, коли повністю зміг контролювати своє тіло і почав трохи ворушитися в капсулі, з'явилося запаморочення, нудота і усі інші «принади», як і при першому виході. Максу щось говорили, про щось запитували, можливо, він щось і відповідав невлад, але в основному, сенс фраз був йому незрозумілий. Його витягнули, перенесли кудись, потім нагодували чимось рідким, що нагадувало дитяче харчування, і він до свого здивування, заснув – неначе весь цей час він не спав, а займався важкою фізичною працею, що у цьому світі звучало, як фантастика. Опритомнівши, з радістю побачив на сусідньому ліжку Юлі – вона дивилася на нього і посміхалася:

– Ось ти знову поруч, ха-ха-ха – відійшов вже, або ще в процесі?

– Я теж радий тебе бачити, крихітка – судячи з твого задоволеного обличчя, у тебе все нормально.

– Так, цього разу мене швидше відпустило, і я вже встигла подивитися свій прогрес – усі дванадцять баз вивчені і мене це радує, а у тебе як з цією справою?

– Так, дійсно, потрібно подивитися – і землянин взявся вивчати свій каталог наявних баз знань в нейромережі: як він і припускав, все вивчилося, окрім пілотування. Одна з баз була на відмітці 99 %, друга ще не запускалася. Фактично через добу він почне вивчення останньої у фоновому режимі – непогано, непогано – підсумував свої успіхи пацієнт і закрив каталог.

Прибігав ескулап і ставив багато різних питань своїм піддослідним – сам доктор виглядав дуже задоволеним і був досить балакучим – знову відітнув купу нових даних для обробки.

– Як щодо третього забігу? – безневинно поцікавився він у відпочивальників – у мене є декілька нових ідей, як змінити склад розгінних медикаментів.

Двоє пацієнтів договорити ученому-теоретикові не дали і синхронно послали його за далекою адресою, проте той не зніяковів, пробурмотівши на прощання в дверях обіцянку повернутися до цієї розмови через місяць, коли його піддослідні будуть у більш осудному стані.

Макс прислухався до навколишнього оточення – недалеко від нього, приблизно в п'яти-шести метрах він відчував джерело енергії – на грані, майже невідчутно, але не це його порадувало. Він бачив своїм другим зором тьмяний вогник через стіну приміщення – явний прогрес. Раніше, до другого розгону, якщо між ним і джерелом була перешкода, він не міг її бачити, а тільки визначати приблизну відстань і напрям, і відчувати невидимі теплові хвилі від нього своїм мозком. Подальші експерименти початківець псіонік вирішив відкласти на добу – дві, коли зможе самостійно пересуватися.

У цій відновній палаті на двох вони валялися ще добу, а наступним ранком їх «виписали» і парочка відправилася до себе додому. Удома його чекав сюрприз – його здатність явно покращала – хлопець був радий – вчений експериментатор зробив йому нечуваний подарунок, сам про те не підозрюючи, але сюрпризів навіть виявилося два. По-перше, тепер енергоматриці механізмів він бачив не як розмиті колірні плями, а як ідеальні кульки-сфери, правда, в тих же кольорах, як і раніше. Тобто, наприклад, кухонні агрегати він бачив, як кульки близько десяти сантиметрів в діаметрі, блідо-жовтого кольору, і так далі. Крім того, знаходячись поряд з джерелом випромінювання, він бачив, як від них час від часу вистрілювали, як би щупальця, або швидше, як протуберанці від зірки, які витягувалися трохи від джерела і розсіювалися в просторі.

У один з моментів, піддавшись якомусь неосмисленому бажанню, він спробував подумки потягнутися до одного з таких відростків – у свідомості як би виникла думка, що так буде правильно. Примарне щупальце відчуло його бажання і потягнулося в його сторону. Очевидно, відстань була занадто великою, тому що, не дотягнувшись до фігури людини, воно розчинилося в просторі. Підійшов трохи ближче і знову, дочекавшись чергового сплеску ефірної енергії, потягнувся до нього – цього разу, протуберанець зміг дотягнутися до нього і став втягуватися в тіло. Землянин відчув, як в нього вливається енергія цього блідо-жовтого потоку – і тут він виявив другий сюрприз. У районі серця, куди тягнувся цей струмочок енергії, він побачив таку ж маленьку кульку такого ж блідо-жовтого кольору, який пульсував в такт енергії, що приймалася.

Побачене настільки уразило його, що він ледве встояв на ногах від подиву, встигнувши вхопитися за поруч стоячі меблі, інакше б звалився на підлогу. Коли він спробував сильніше потягнутися до кульки енергії в корпусі кухонного агрегату, то встиг тільки помітити, як потік енергії, що входить в нього, трохи потовщився, а потім сфера в надрах пристрою згасла разом з шиплячим «пух», який у нього асоціювався з поломкою автомата. Потім за декілька секунд, сфера у нього в грудях перестала пульсувати, засвітившись слабким жовтим світлом.

– Ось це так! Ось це я монстр – перспективи, що відкриваються, його окриляли, оскільки це вже було досить корисною здатністю. Одна справа просто бачити або відчувати джерела енергій або працюючі механізми, а інша справа – мати можливість їх виводити з ладу тихим способом непомітно для усіх, прямо як ходячий деактиватор техніки, іпать. При зрілому міркуванні, у визначеному місці і на певній дистанції, я зможу глушити навіть реактори космічних кораблів, потрібно тільки потренуватися якось і розвинути свій дар. Така фішка однозначно дуже цінна, і що ще важливіше – слід її зберігати в таємниці. Залишається тільки ще зрозуміти, куди в мене вбирається ця енергія і що вона мені дає, та і для чого живому організму таке підживлення – теж питання.

Продовжувати експерименти з кухонними автоматами не став – навіщо псувати своє майно, для цього можна і чуже знайти – своє, як мовиться, ближче до тіла. Юлі трохи спантеличилася, коли дізналася про те, що кухонна техніка зламалася, але не більше того, оскільки тут же знайшла контакти техніка, який займався обслуговуванням побутової апаратури в їх будинку. Фахівець, з'ясувавши суть проблеми, відключився, пообіцявши все виправити через пару годин. Приїхавши в призначений час, швидко усунув поломку, банально помінявши зламану деталь на нову. Потім деякий час спантеличено розглядав її, і технолог вирішив поцікавитися:

– Що це ти так уважно розглядаєш це сміття – перший раз, чи що, таке ремонтуєш?

– Та не в цьому річ, зрозуміти не можу, чому воно зламалося – зовні абсолютно ціле, а усередині все спеклося в суцільну масу – перший раз таке бачу, і ніколи про таке не чув, навіть дивно…

– Гм, а ось це не дуже добре – думав потім наш герой, коли технік поїхав, зробивши свою справу – якщо таких випадків буде багато, то можуть почати шукати причину дивних поломок. Тому, ще не більше двох-трьох випробувань своїх здібностей на цій планеті і все – інші експерименти проводитимемо в космосі. Там кінці у воду буде простіше сховати, особливо якщо врахувати, скільки любителів легкої наживи там літає.

– Юлі, а чи не злітати нам знову, куди-небудь відпочити, як минулого разу, дикунами, ги-ги. Мені тоді все сподобалося, навіть відсутність зв'язку на тому острові не зіпсувала мені настрою. Хоча звичайно, дивно, чому це так… Але з іншого боку, це так незвично – нічого не відволікає, ніякої реклами і так далі – коротше, як ти до цього відносишся?

– Чом би і ні, зараз замовлю продуктів на тиждень – другий і можемо вирушати.

– Тільки братика попередь, а то минулого разу він дуже обурювався, що не зміг з нами зв'язатися,… і не забудь укласти мої стволи – все-таки ми там будемо одні і без зв'язку, хіба мало що…

– Я і минулого разу їх брала, ти просто не витягав з флайера продукти і навіс – все робила я сама. Інакше ти би був в курсі, що обидва твої комплекси завжди з тобою.

– Розумниця моя, може цього разу трохи постріляємо, розважимося. І як у воду дивився…

У глави корпорації «Зальт-ШМ», штаб-квартира якої знаходилася в системі Геро (каталожний номер 22-СБ-124Н) простору ТС Брилар, були всього дві прихильності в цьому житті: два сини близнюка і гроші. До впливових персон його навряд чи можна було віднести, оскільки активи корпорації були за дрібні за мірками Співдружності, щоб її можна були зарахувати до відомих, або швидше до провідних виробників товарів. А товар, виходячи з назви корпорації, був вузькоспеціалізованим – компанія робила ШМ – штучні мозки від четвертого до шостого поколінь включно. Продукція не мала особливого попиту у Бриларі із-за досить високої ціни, не порівнянної з якістю продукту – конкуренти пропонували вигідніші пропозиції на ринок Союзу. Випускали тільки цивільні зразки, оскільки виготовлені декілька партій військових ШМ не пройшли випробування, і корпорація не змогла виграти жодного тендеру на постачання своєї продукції військовому відомству ТС Брилара. Так робилося декілька спроб увійти до списку постачальників військової продукції, але кожного разу корпоративні зразки продукції не проходили тести, і компанія виключалася з претендентів на роботу з Міністерством оборони. Врешті-решт, сам глава корпорації, такий собі Лен Гордо, прийняв рішення про перепрофілювання усіх виробничих потужностей на цивільний сектор ринку інших держав – і це стало правильним рішенням. Продукція корпорації добре розпродавалася в директораті Корит і імперії Гармор – так «Зальт-ШМ» перетворилася на експортно-орієнтовану компанію з пристойним річним оборотом.

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ЛитРес».

Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.

Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.