Danilo Clementoni

SkrÃÅ¾enie s Nibiru

DobrodruÅ¾stvÃ¡ Azakisa a Petriho

PÃ´vodnÃ½ nÃ¡zov: Incrocio con Nibiru

PreloÅ¾ila: Janka LopatnÃkovÃ¡

Vydal: Tektime â www.traduzionelibri.it

PrÃbeh tejto knihy je vymyslenÃ½. UvedenÃ© menÃ¡, osoby a organizÃ¡cie sÃº plodom predstavivosti autora a slÃºÅ¾ia na podporu autenticity prÃbehu. AkÃ¡koÄ¾vek analÃ³gia so skutoÄnÃ½mi udalosÅ¥ami alebo reÃ¡lnymi osobami, Å¾ivÃ½mi Äi mÅtvymi, je Ãºplne nÃ¡hodnÃ¡.

SKRÃÅ½ENIE S NIBIRU

Copyright Â© 2015 Danilo Clementoni

1. vydanie: februÃ¡r 2015

VydanÃ© a vytlaÄenÃ© na vlastnÃ© nÃ¡klady

facebook: www.facebook.com/incrocioconnibiru

blog: dclementoni.blogspot.it

e-mail: d.clementoni@gmail.com

VÅ¡etky prÃ¡va vyhradenÃ©. Å½iadna ÄasÅ¥ tejto publikÃ¡cie sa nesmie Å¾iadnym spÃ´sobom reprodukovaÅ¥, mechanicky ani elektronicky, bez predchÃ¡dzajÃºcej pÃsomnej autorizÃ¡cie vydavateÄ¾a, s vÃ½nimkou krÃ¡tkych Ãºryvkov

slÃºÅ¾iacich na recenziu.

Toto je druhÃ½ diel sÃ©rie

âDobrodruÅ¾stvÃ¡ Azakisa a Petrihoâ Ak si chcete vychutnaÅ¥ vÅ¡etky dobrodruÅ¾stvÃ¡ tejto dvojice, skÃ´r, neÅ¾ sa pustÃte do tohto romÃ¡nu, odporÃºÄam vÃ¡m preÄÃtaÅ¥ si najprv prvÃ½ diel s nÃ¡zvom âNÃ¡vratâ (Pozn. autora)

Mojej manÅ¾elke a mÃ´jmu synovi za ich trpezlivosÅ¥, ktorÃº mali so mnou a za vÅ¡etky hodnotnÃ© odporÃºÄania, ktorÃ© pomohli, aby som sa zlepÅ¡il ja, aj tento romÃ¡n.

Mimoriadne poÄakovanie patrÃ vÅ¡etkÃ½m mojim priateÄ¾om, ktorÃ ma neustÃ¡le podporovali a povzbudzovali v pokraÄovanÃ na tomto diele, ktorÃ© by moÅ¾no, bez nich, nikdy neuvidelo svetlo sveta.

RÃ¡d by som poÄakoval Janke LopatnÃkovej, mojej prekladateÄ¾ke, za spoluprÃ¡cu, ako aj za nadÅ¡enie a profesionalitu venovanÃ© tomuto prekladu.

Obsah

  Ãvod

  PredchÃ¡dzajÃºce udalosti

  KozmickÃ¡ loÄ Theos

  Tell el-Mukayyar â Ãtek

  KozmickÃ¡ loÄ Theos â Superfluidum

  LeteckÃ¡ zÃ¡kladÅa Camp Adder â Ãnik

  KozmickÃ¡ loÄ â AkÄnÃ½ plÃ¡n

  New York â Ostrov Manhattan

  KozmickÃ¡ loÄ Theos â Dar

  Nasiriya â VeÄera

  KozmickÃ¡ loÄ Theos â AdmirÃ¡l

  Nasiriya â NÃ¡strahy

  KozmickÃ¡ loÄ Theos â Prezident

  Nasiriya â Hisham

  KozmickÃ¡ loÄ Theos â NÃ¡vrat na Zem

  Nibiru â PrÃpravy

  Tell el-Mukayyar â Pasca

  Nevada â OblasÅ¥ 51

  Nibiru â KolaudÃ¡cia

  Tell el-Mukayyar â NeprÃjemnÃ© sprÃ¡vy

  OblasÅ¥ 51 â Kontakt

  Nibiru â ZaÄiatok cesty

  Tell el-Mukayyar â SprÃ¡va

  OblasÅ¥ 51 â OchrannÃ© opatrenia

  Theos-2 â Kontakt so Zemou

  Tell el-Mukayyar â Nehoda

  OblasÅ¥ 51 â TajnÃ¡ zÃ¡kladÅa

  Tell el-Mukayyar â MaÄa

  Theos-2 â Asteroid

  OblasÅ¥ 51 â ZÃ¡zraky technolÃ³gie

  Nasiriya â Shani

  Theos-2 â VÃ½poÄty

  OblasÅ¥ 51 â KoordinÃ¡ty

  Nasiriya â NÃ¡vrat do tÃ¡bora

  Theos-2 â Porucha

  OblasÅ¥ 51 â Peniaze

  Tell-el-Mukayyar â NÃ¡vrat na zÃ¡kladÅu

  Theos-2 â PrechÃ¡dzka v kozme

  OblasÅ¥ 51 â Projekt

  Tell-el-Mukayyar â Zajatie

  Theos-2 â Opravy

  OblasÅ¥ 51 â SprÃ¡vy z lode Theos-2

  Boston â Massachusetts General Hospital

  Theos-2 â HypotÃ©za

  OblasÅ¥ 51 â NÃ¡dej

  AtlantickÃ½ oceÃ¡n â Vylovenie

  Theos-2 â PlÃ¡n âBâ

  OblasÅ¥ 51 â Dohoda

  KozmickÃ¡ loÄ Theos â Overenia

  OblasÅ¥ 51 â Priznanie

  Theos-2 â ObeÅ¾nÃ¡ drÃ¡ha Zeme

  OblasÅ¥ 51 â Oslobodenie

  Theos-2 â Bod âXâ

  OblasÅ¥ 51 â Riadenie evakuÃ¡cie

  Theos-2 â PoslednÃ© overenia

  Theos â NovÃ© odhalenia

  PlanÃ©ta Zem â Kalifornia

  Theos â Newark v akcii

  PlanÃ©ta Zem â Reakcie

  ObeÅ¾nÃ¡ drÃ¡ha Zeme â Kodon

  Tell-el-Mukayyar â LÃºÄenie

  LiteratÃºra

Ãvod

DvanÃ¡sta planÃ©ta, Nibiru (PlanÃ©ta prechodu), ako ju volali Sumeri, alebo Marduk (KrÃ¡Ä¾ nebies), ako ju nazvali BabylonÄania, je v skutoÄnosti kozmickÃ© teleso obiehajÃºce okolo nÃ¡Å¡ho slnka s dobou obehu 3 600 rokov. Jej obeÅ¾nÃ¡ drÃ¡ha je znaÄne elipsovitÃ¡, retrogrÃ¡dna (vzhÄ¾adom na ostatnÃ© planÃ©ty obieha okolo slnka v opaÄnom smere) a je veÄ¾mi naklonenÃ¡ vzhÄ¾adom na rovinu naÅ¡ej slneÄnej sÃºstavy.

KaÅ¾dÃ© jej cyklickÃ© priblÃÅ¾enie takmer vÅ¾dy spÃ´sobilo v naÅ¡ej slneÄnej sÃºstave obrovskÃ© medziplanetÃ¡rne otrasy, ktorÃ© spÃ´sobili nielen odchÃ½lky z obeÅ¾nÃ½ch drÃ¡h zasiahnutÃ½ch planÃ©t, ale aj samotnÃº ich konformÃ¡ciu. A prÃ¡ve pri jednom z najbÃºrlivejÅ¡Ãch prechodov bola majestÃ¡tna planÃ©ta Tiamat, ktorÃ¡ sa nachÃ¡dzala medzi Marsom a Jupiterom, s hmotnosÅ¥ou dosahujÃºcou takmer devÃ¤Å¥nÃ¡sobok aktuÃ¡lnej hmotnosti Zeme, bohatÃ¡ na vodu a s jedenÃ¡stimi druÅ¾icami, zniÄenÃ¡ impozantnÃ½m nÃ¡razom. Jedna zo siedmich druÅ¾Ãc obiehajÃºcich okolo planÃ©ty Nibiru narazila do obrovskÃ©ho telesa Tiamat a prakticky ho rozhodila na dve polovice, priÄom oba zvyÅ¡ky zaujali odliÅ¡nÃ© obeÅ¾nÃ© drÃ¡hy. Pri nasledujÃºcom prechode (âdruhÃ½ deÅâ GenÃ©zy) zostÃ¡vajÃºce druÅ¾ice Nibiru dokonÄili dielo ÃºplnÃ½m zniÄenÃm jednej z dvoch ÄastÃ vytvorenÃ½ch pri prvom nÃ¡raze. ÄasÅ¥ Ãºlomkov vznikajÃºcich pri mnohÃ½ch nÃ¡razoch vytvorila to, Äo dnes nazÃ½vame âPÃ¡smo planÃ©tokâ alebo âKovanÃ½ nÃ¡ramokâ, ako ho volali Sumeri. InÃ© Ãºlomky boli zase zaÄlenenÃ© do drÃ¡h blÃzkych planÃ©t. Bol to predovÅ¡etkÃ½m Jupiter, ktorÃ½ zachytil vÃ¤ÄÅ¡inu Ãºlomkov, ÄÃm si znaÄne zvÃ¤ÄÅ¡il svoju hmotu.

DruÅ¾ice, ktorÃ© sa podieÄ¾ali na katastrofe, vrÃ¡tane tÃ½ch, ktorÃ© preÅ¾ili z planÃ©ty Tiamat, boli vÃ¤ÄÅ¡inou âodhodenÃ©â na externÃ© obeÅ¾nÃ© drÃ¡hy a vytvorili telesÃ¡, ktorÃ© dnes poznÃ¡me ako âkomÃ©tyâ. TÃ¡ ÄasÅ¥, ktorÃ¡ preÅ¾ila aj druhÃ½ prechod, sa zase umiestnila na stabilnej obeÅ¾nej drÃ¡he medzi Marsom a VenuÅ¡ou, zobrala si so sebou poslednÃº zostÃ¡vajÃºcu druÅ¾icu a vytvorila tak zostavu, ktorÃº dnes poznÃ¡me pod menom Zem so svojÃm nerozluÄnÃ½m spoloÄnÃkom Mesiacom.

Jazvu spÃ´sobenÃº kozmickÃ½m nÃ¡razom, ku ktorÃ©mu doÅ¡lo pribliÅ¾ne pred 4 miliardami rokov, vidno ÄiastoÄne eÅ¡te aj dnes. ZbrÃ¡zdenÃº ÄasÅ¥ planÃ©ty v sÃºÄasnosti Ãºplne zakrÃ½va voda, ktorÃ¡ sa dnes volÃ¡ TichÃ½ oceÃ¡n. Ten zaberÃ¡ pribliÅ¾ne tretinu zemskÃ©ho povrchu, Äo je viac ako 179 miliÃ³nov kilometrov Å¡tvorcovÃ½ch. Na celej tejto obrovskej ploche sa prakticky nenachÃ¡dzajÃº Å¾iadne suchÃ© miesta, iba obrovskÃ¡ roklina siahajÃºca do hÄºbok viac ako desaÅ¥ kilometrov.

Nibiru sa v sÃºÄasnosti svojou konformÃ¡ciou veÄ¾mi podobÃ¡ Zemi. Dve tretiny jej povrchu pokrÃ½va voda, zvyÅ¡ok zaberÃ¡ jedinÃ½ kontinent, ktorÃ½ sa rozprestiera zo severu na juh, a jeho celkovÃ¡ plocha presahuje 100 miliÃ³nov Å¡tvorcovÃ½ch kilometrov. NiektorÃ jej obyvatelia uÅ¾ stÃ¡tisÃce rokov vyuÅ¾ÃvajÃº cyklickÃ© pribliÅ¾ovanie sa ich planÃ©ty k naÅ¡ej. Systematicky nÃ¡s navÅ¡tevovali a pri kaÅ¾dej svojej nÃ¡vÅ¡teve ovplyvnili kultÃºru, poznatky, technolÃ³giu a dokonca samotnÃº evolÃºciu Ä¾udskej rasy. NaÅ¡i predkovia im dÃ¡vali rÃ´zne menÃ¡, ale snÃ¡Ä najvhodnejÅ¡ie meno pre nich bolo odjakÅ¾iva âBohoviaâ.

PredchÃ¡dzajÃºce udalosti

Azakis a Petri, dvaja sympatickÃ a nerozluÄnÃ mimozemÅ¡Å¥ania, hrdinovia tohto dobrodruÅ¾stva, sa vrÃ¡tili na planÃ©tu Zem po uplynutÃ ich jednÃ©ho roka (3 600 pozemskÃ½ch rokov). Ich Ãºlohou bolo znovu zÃskaÅ¥ veÄ¾mi vzÃ¡cny nÃ¡klad, ktorÃ½ pre poruchu ich prepravnÃ©ho systÃ©mu museli pri svojej predchÃ¡dzajÃºcej nÃ¡vÅ¡teve nÃ¡hle a neÄakane nechaÅ¥ na Zemi. TentokrÃ¡t vÅ¡ak naÅ¡li Ä¾udstvo veÄ¾mi zmenenÃ©. Zvyky, spÃ´soby, kultÃºra, technolÃ³gia, komunikaÄnÃ© systÃ©my, zbrane, to vÅ¡etko bolo Ãºplne inÃ© ako predtÃ½m.

Pri svojom prÃchode sa stretli s dvojicou pozemÅ¡Å¥anov: s doktorkou Elisou Hunterovou a s plukovnÃkom Jackom Hudsonom, ktorÃ ich prijali s obrovskÃ½m nadÅ¡enÃm a po nespoÄetnÃ½ch neÄakanÃ½ch udalostiach im pomohli splniÅ¥ ich hÃ¡klivÃº Ãºlohu.

To, Äo vÅ¡ak dvaja mimozemÅ¡Å¥ania nemali vÃ´bec chuÅ¥ oznÃ¡miÅ¥ svojim dvom novÃ½m pozemskÃ½m priateÄ¾om bolo, Å¾e sa obrovskou rÃ½chlosÅ¥ou pribliÅ¾ovala ich rodnÃ¡ planÃ©ta Nibiru, ktorÃ¡ sa o sedem pozemskÃ½ch dnÃ mala skrÃÅ¾iÅ¥ s orbitou Zeme. PodÄ¾a vÃ½poÄtov, ktorÃ© urobili StareÅ¡inovia, jeden zo siedmich satelitov ich rodnej planÃ©ty by mal zavadiÅ¥ o Zem a spÃ´sobiÅ¥ tak sÃ©riu prevratnÃ½ch klimatickÃ½ch zmien, porovnateÄ¾nÃ½ch so zmenami pri predchÃ¡dzajÃºcom prechode, ktorÃ© boli zhrnutÃ© do jedinÃ©ho slova: Potopa.

V prvej Äasti prÃbehu (NÃ¡vrat â DobrodruÅ¾stvÃ¡ Azakisa a Petriho) sme ich vÅ¡etkÃ½ch Å¡tyroch nechali v majestÃ¡tnej kozmickej lodi Theos a prÃ¡ve tam sa vrÃ¡time, aby sme nadviazali v rozprÃ¡vanÃ o novÃ½ch, fantastickÃ½ch dobrodruÅ¾stvÃ¡ch.

KozmickÃ¡ loÄ Theos

Elisa bola v poslednÃ½ch hodinÃ¡ch Ãºplne zahltenÃ¡ toÄ¾kÃ½m mnoÅ¾stvom informÃ¡ciÃ, Å¾e sa teraz cÃtila ako dievÄatko, ktorÃ© pojedlo veÄ¾a ÄereÅ¡nÃ. Tieto dve zvlÃ¡Å¡tne, ale sympatickÃ© bytosti, ktorÃ© sa zjavili prakticky z niÄoho, v mimoriadne krÃ¡tkom Äase prevrÃ¡tili Ãºplne naruby obrovskÃ© mnoÅ¾stvo âhistorickÃ½ch tvrdenÃâ, ktorÃ© ona, a v podstate celÃ© Ä¾udstvo, povaÅ¾ovali za nepopierateÄ¾nÃ©. Udalosti, vedeckÃ© objavy, presvedÄenia, nÃ¡boÅ¾enstvÃ¡ a dokonca aj samotnÃº evolÃºciu Äloveka Äakala ÃºplnÃ¡ revolÃºcia. SprÃ¡va o odhalenÃ, Å¾e bytosti z inej planÃ©ty uÅ¾ od prvopoÄiatkov tak Å¡ikovne manipulovali a riadili vÃ½voj Ä¾udskÃ©ho rodu by mala na celÃ© Ä¾udstvo podobnÃ½ ÃºÄinok ako kedysi vyhlÃ¡senie, Å¾e Zem nie je plochÃ¡ ale guÄ¾atÃ¡.

Azakis a jeho vernÃ½ a spoÄ¾ahlivÃ½ priateÄ¾ a spoloÄnÃk na cestÃ¡ch Petri stÃ¡li nehybne v strede, pred riadiacim pultom, a pohÄ¾adom sa snaÅ¾ili sledovaÅ¥ Elisu, ktorÃ¡, s rukami vo vreckÃ¡ch nohavÃc, nervÃ³zne prechÃ¡dzala hore-dolu po miestnosti a Äosi si nezrozumiteÄ¾ne mrmlala popod nos.

Jack sa, naopak, prakticky zviezol do kresielka a rukami si drÅ¾al hlavu, ktorÃ¡, ako sa mu zdalo, nenormÃ¡lne oÅ¥aÅ¾ela. No po niekoÄ¾kÃ½ch nekoneÄnÃ½ch minÃºtach sa rozhodol prevziaÅ¥ situÃ¡ciu do vlastnÃ½ch rÃºk. Prudko vstal a, obrÃ¡tiac sa k dvom mimozemÅ¡Å¥anom, pevnÃ½m hlasom povedal: âak ste si vybrali prÃ¡ve nÃ¡s dvoch pre tÃºto Ãºlohu, urÄite na to mÃ¡te svoje dÃ´vody. MÃ´Å¾em vÃ¡m povedaÅ¥ iba toÄ¾ko, Å¾e vÃ¡s urÄite nesklameme.â Potom sa pozrel Azakisovi do oÄÃ a vÃ¡Å¾ne sa ho opÃ½tal: âMohol by si mi pomocou toho diabolskÃ©ho vynÃ¡lezu,â a ukÃ¡zal na virtuÃ¡lny model eÅ¡te stÃ¡le sa pomaly otÃ¡ÄajÃºcej Zeme v strede miestnosti âvysvetliÅ¥ simulÃ¡ciu pribliÅ¾ovania sa vaÅ¡ej planÃ©ty?â

âÅ½iadny problÃ©m,â odpovedal pohotovo Azakis. Pomocou svojho zariadenia N^COM vyhÄ¾adal vÅ¡etky vÃ½poÄty, ktorÃ© urobili StareÅ¡inovia a zobrazil grafickÃ½ model priamo pred nimi.

âToto je Nibiru,â povedal indikujÃºc najvÃ¤ÄÅ¡iu planÃ©tu, âa toto sÃº jej satelity, o ktorÃ½ch sme hovorili.â

Okolo majestÃ¡tnej planÃ©ty krÃºÅ¾ilo sedem znaÄne menÅ¡Ãch nebeskÃ½ch telies, otÃ¡ÄajÃºc sa okolo vlastnej osi rÃ´znymi rÃ½chlosÅ¥ami. Azakis priblÃÅ¾il ukazovÃ¡k k tomu, ktorÃ© krÃºÅ¾ilo najÄalej zo vÅ¡etkÃ½ch a zvÃ¤ÄÅ¡il ho tak, Å¾e takmer nadobudlo rozmery dospelÃ©ho Äloveka. Potom slÃ¡vnostne prehovoril: âPÃ¡ni, predstavujem vÃ¡m Kodon, impozantnÃº hromadu skÃ¡l, ktorÃ¡ sa rozhodla, Å¾e vaÅ¡ej milovanej planÃ©te narobÃ nemÃ¡lo problÃ©mov.â

âAkÃ½ je veÄ¾kÃ½?â opÃ½tala sa Elisa, ktorÃ¡ zvedavo podiÅ¡la k tej hrboÄ¾atej tmavosivej guli.

âPovedzme, Å¾e rozmermi sa pribliÅ¾uje vÃ¡Å¡mu Mesiacu, je iba o nieÄo menÅ¡Ã, ale jeho hmotnosÅ¥ je takmer dvojnÃ¡sobnÃ¡.â Azakis urobil rÃ½chle gesto rukou a pred nÃm sa zjavila celÃ¡ slneÄnÃ¡ sÃºstava s planÃ©tami pomaly sa pohybujÃºcimi po svojich obeÅ¾nÃ½ch drÃ¡hach. JednotlivÃ© trajektÃ³rie boli zobrazenÃ© tenkÃ½mi Äiarami rozliÄnÃ½ch farieb.

âTÃ¡to,â pokraÄoval Azakis ukazujÃºc na tmavoÄervenÃº lÃniu, âje trajektÃ³ria, po ktorej sa Nibiru bude pohybovaÅ¥ poÄas fÃ¡zy pribliÅ¾ovania k Slnkuâ. Potom zrÃ½chlil pohyb planÃ©ty, aby sa priblÃÅ¾ila aÅ¾ k Zemi a dodal, âa toto je bod, kde sa orbity oboch planÃ©t skrÃÅ¾ia.â

Dvaja pozemÅ¡Å¥ania sledovali oÄarovanÃ, ale veÄ¾mi pozorne, Azakisovo vysvetlenie udalosti, ktorÃ¡ mala o niekoÄ¾ko dnÃ zmeniÅ¥ nielen ich Å¾ivoty, ale aj Å¾ivoty vÅ¡etkÃ½ch obyvateÄ¾ov naÅ¡ej planÃ©ty.

âV akej vzdialenosti od nÃ¡s preletÃ Nibiru?â opÃ½tal sa pokojne plukovnÃk.

âAko som povedal uÅ¾ predtÃ½m,â odpovedal Azakis, âNibiru sama osebe pre vÃ¡s nie je veÄ¾mi nebezpeÄnÃ¡. SkÃ´r Kodon, ktorÃ½ sa letmo dotkne Zeme, ÄÃm narobÃ Å¡arapatu.â EÅ¡te viac priblÃÅ¾il model a ukÃ¡zal im simulÃ¡ciu pohybu satelitu vo chvÃli najvÃ¤ÄÅ¡ieho priblÃÅ¾enia k obeÅ¾nej drÃ¡he Zeme. âToto bude chvÃÄ¾a maximÃ¡lnej gravitaÄnej prÃÅ¥aÅ¾livosti medzi oboma kozmickÃ½mi telesami. Kodon preletÃ vo vzdialenosti iba 200 000 kilometrov od vaÅ¡ej planÃ©ty.â

âDo hÃ¡ja,â zvolala Elisa, âtak to je fakt o vlas!â

âPoslednÃ½krÃ¡t,â pokraÄoval Azakis, âpresne pred dvoma cyklami, preletel vo vzdialenosti pribliÅ¾ne 500 000 kilometrov a vÅ¡etci vieme, Äo dokÃ¡zal.â

âÃno, slÃ¡vnu potopu.â

Jack stÃ¡l s rukami skrÃÅ¾enÃ½mi za chrbtom a mierne sa pohojdÃ¡val prenÃ¡Å¡ajÃºc vÃ¡hu zo Å¡piÄiek na pÃ¤ty a naopak. Naraz veÄ¾mi vÃ¡Å¾nym hlasom preruÅ¡il ticho slovami: âUrÄite nie som odbornÃkom v tejto tÃ©me, ale mÃ¡m obavy, Å¾e Å¾iadna pozemskÃ¡ technolÃ³gia nedokÃ¡Å¾e urobiÅ¥ niÄ, aby zabrÃ¡nila takejto obrovskej katastrofe.â

âMoÅ¾no by sme mohli pouÅ¾iÅ¥ na odklon rakety s jadrovÃ½mi hlavicami,â odvÃ¡Å¾ila sa povedaÅ¥ Elisa.

âTo sa deje iba vo vedecko-fantastickÃ½ch filmoch,â usmial sa Jack. âA potom, aj za predpokladu, Å¾e by sa vektory takÃ©hoto typu dostali aÅ¾ na Kodon, budeme riskovaÅ¥, Å¾e satelit rozdrobÃme na tisÃc kusov a spÃ´sobÃme tak dÃ¡Å¾Ä meteoritov. No a to by bol skutoÄne koniec.â

âPrepÃ¡Äte,â povedala Elisa obrÃ¡tiac sa k dvom mimozemÅ¡Å¥anom. âNepovedali ste predtÃ½m, Å¾e ako vÃ½menu za nÃ¡Å¡ âveÄ¾mi vzÃ¡cny plastâ by ste nÃ¡m pomohli vyrieÅ¡iÅ¥ tÃºto absurdnÃº situÃ¡ciu? DÃºfam, Å¾e skutoÄne mÃ¡te nejakÃ½ dobrÃ½ nÃ¡pad, ako nÃ¡s podrÅ¾aÅ¥, ak nie, tak je s nami koniec.â

Petri, ktorÃ½ aÅ¾ doteraz ostal ticho v ÃºstranÃ, podiÅ¡iel s miernym Ãºsmevom k trojrozmernÃ©mu scenÃ¡ru v miestnosti. Po rÃ½chlom pohybe jeho pravej ruky sa zjavilo akÃ©si obrovskÃ© striebristÃ© plÃ¡vacie koleso. PriblÃÅ¾il sa k nemu ukazovÃ¡kom a presunul ho tak, aby sa dostal presne do stredu vzdialenosti medzi Zemou a Kodonom, a potom povedal: Toto by mohlo byÅ¥ rieÅ¡enie.â

Tell el-Mukayyar â Ãtek

V stane â laboratÃ³riu sedeli naÅ¡i dvaja faloÅ¡nÃ beduÃni, ktorÃ sa pokÃºsili ukradnÃºÅ¥ dvom mimozemÅ¡Å¥anom ich âvzÃ¡cny nÃ¡kladâ z ich karga modulu. Mali zapchatÃ© Ãºsta a boli pevne priviazanÃ k barelu plnÃ©mu paliva. Sedeli na zemi, chrbtami opretÃ o Å¥aÅ¾kÃ½ kovovÃ½ sud na vzÃ¡jomne protiÄ¾ahlÃ½ch stranÃ¡ch, takÅ¾e pozerali opaÄnÃ½mi smermi. Pred stanom bol na strÃ¡Å¾i jeden z doktorkinÃ½ch pomocnÃkov, ktorÃ½ z Äasu na Äas nazrel dnu, aby skontroloval situÃ¡ciu.

ChudÅ¡Ã z tÃ½ch dvoch takmer nevlÃ¡dal dÃ½chaÅ¥ od obrovskej bolesti, pretoÅ¾e mal urÄite zlomenÃ½ch pÃ¡r rebier po plukovnÃkovom kopnutÃ do boku, no aj tak sa neprestÃ¡val ani na chvÃÄ¾ku obzeraÅ¥ a hÄ¾adaÅ¥ ÄokoÄ¾vek, Äo by mu pomohlo oslobodiÅ¥ sa.

Cez maliÄkÃº dierku na stene prenikalo do stanu nesmelÃ© popoludÅajÅ¡ie svetlo, ktorÃ© v teplom a praÅ¡nom vzduchu vykresÄ¾ovalo tenkÃ½ lÃºÄ. Tento lÃºÄ vytvÃ¡ral na zemi maliÄkÃº bielu elipsu, ktorÃ¡ sa veÄ¾mi pomaly pribliÅ¾ovala k vÃ¤zÅom. ChudÃ½, takmer hypnotizovanÃ½ sledoval tÃºto svetlÃº Å¡kvrnu, no zrazu ho neÄakanÃ½ zÃ¡blesk svetla preniesol do skutoÄnosti. PravÃ½m okom zachytil, pribliÅ¾ne meter od seba, ako sa v piesku zalesklo nieÄo kovovÃ©. PootoÄil hlavu, aby uvidel lepÅ¡ie, Äo sa to vynorilo z piesku, ale nevidel dobre. SkÃºsil teda natiahnuÅ¥ nohu tÃ½m smerom, ale straÅ¡nÃ© pichnutie v boku mu pripomenulo stav jeho rebier a tak sa rozhodol nepokÃºÅ¡aÅ¥ osud. Myslel si, Å¾e aj tak by sa k tomu predmetu pravdepodobne nedostal, preto sa pokÃºsil cez kolÃk v Ãºstach zaÅ¡epkaÅ¥: âHej, Å¾ijeÅ¡ eÅ¡te?â

TlsÅ¥och na tom urÄite nebol lepÅ¡ie. Potom, Äo ho Petri vyhodil do vzduchu, sa mu na pravom kolene vytvorila obrovskÃ¡ modrina, mal hrÄu na Äele, pravÃ© plece ho nenormÃ¡lne bolelo a pravÃ© zÃ¡pÃ¤stie mal napuchnutÃ© ako balÃ³n.

âMyslÃm, Å¾e hej,â hlesol cez zapchatÃ© Ãºsta aj tento.

âChvalabohu. UÅ¾ som na teba niekoÄ¾kokrÃ¡t volal, ale neodpovedal si. UÅ¾ som sa bÃ¡l.â

âAsi som odpadol. Hlava mi ide prasknÃºÅ¥.â

âMusÃme sa odtiaÄ¾ bezpodmieneÄne nejako dostaÅ¥,â povedal rozhodne chudÃ½.

âAko si na tom ty? NiÄ zlomenÃ©?â

âBojÃm sa, Å¾e mÃ¡m pÃ¡r zlomenÃ½ch rebier, ale nejak to zvlÃ¡dnem.â

âAko to, Å¾e nÃ¡s tak prekvapili?â

âTeraz sa uÅ¾ na to vykaÅ¡li, inÃ¡Ä uÅ¾ nebude. SnaÅ¾me sa radÅ¡ej uvoÄ¾niÅ¥. Pozri sa na svoju Ä¾avÃº stranu, tam, kde dopadÃ¡ ten slneÄnÃ½ lÃºÄ.â

âNevidÃm niÄ,â odpovedal tlsÅ¥och.

âJe tam nieÄo zahrabanÃ©. VyzerÃ¡ to na nieÄo kovovÃ©. SkÃºs, Äi sa k tomu nedostaneÅ¡ nohou.â

NeÄakanÃ½ zvuk otvÃ¡rajÃºceho sa zipsu preruÅ¡il ich operÃ¡ciu. PomocnÃk na strÃ¡Å¾i nahliadol dnu. TlsÅ¥och znovu predstieral, Å¾e je eÅ¡te v bezvedomÃ, druhÃ½ ostal Ãºplne nehybnÃ½. MuÅ¾ krÃ¡tko skontroloval pohÄ¾adom vÃ¤zÅov, vÅ¡etky prÃstroje vnÃºtri stanu a potom sa so spokojnÃ½m vÃ½razom na tvÃ¡ri znovu stiahol a zatvoril zips na vchode.

Dvaja ostali chvÃÄ¾u nehybnÃ, o chvÃÄ¾u zaÄal ako prvÃ½ rozprÃ¡vaÅ¥ tlstÃ½: âTakmer nÃ¡s pristihol.â

âTak videl si to? DostaneÅ¡ sa k tomu?â

âÃno, teraz som videl. PoÄkaj, skÃºsim.â

TlstÃ½ faloÅ¡nÃ½ beduÃn sa zaÄal kÃ½vaÅ¥ zo strany na stranu a snaÅ¾il sa uvoÄ¾niÅ¥ trochu lano, ktorÃ½m bol zviazanÃ½, potom zaÄal Äo najviac naÅ¥ahovaÅ¥ Ä¾avÃº nohu smerom k predmetu v piesku. Takmer ho dosiahol. ZaÄal hÄºbiÅ¥ opÃ¤tkom a odkryl ÄasÅ¥ predmetu.

âVyzerÃ¡ to ako kelÅa.â

âTak to musÃ byÅ¥ Trowel Marshalltown. To je obÄ¾ÃºbenÃ½ nÃ¡stroj archeolÃ³gov na Å¡krabanie terÃ©nu, keÄ hÄ¾adajÃº starÃ© Ärepy. DoÄiahneÅ¡ na Åu?â

âNie, nedoÄiahnem.â

âKeby si sa prestal napchÃ¡vaÅ¥, tak by si sa moÅ¾no hÃ½bal lepÅ¡ie, si fakt tuÄnÃ½ ako brav.â

âÄo s tÃ½m mÃ¡ moja statnÃ¡ postava?â

âHÃ½b sa, ty âstatnÃ¡ postavaâ a vyhrab tÃº kelÅu, ak nie, uvidÃÅ¡, Å¾e v Ã¡reÅ¡te schudneÅ¡ veÄ¾mi rÃ½chlo.â

TlstÃ½ si v tom okamihu predstavil nechutnÃº a pÃ¡chnucu stravu. Pri predstave toho hroznÃ©ho obrazu pozbieral vÅ¡etky sily, v ktorÃ© uÅ¾ ani nedÃºfal. Napol sa a Äo najviac vysunul nohu. Z pleca mu vystrelila prudkÃ¡ bolesÅ¥ aÅ¾ do mozgu, ale nedbal na to. RozhodnÃ½m pohybom kopol opÃ¤tkom aÅ¾ za kelÅu a eÅ¡te jednÃ½m pohybom nohy ju pritiahol k sebe.

âMÃ¡m ju!â zakriÄal, aj keÄ to so zapchatÃ½mi Ãºstami to vyznelo len ako smieÅ¡ne zaÅ¡kriekanie.

âBuÄ ticho, ty truÄ¾o sprostÃ½! Äo reveÅ¡? ChceÅ¡, aby sa vrÃ¡tili tÃ dvaja fanatici a zmastili nÃ¡s eÅ¡te raz?â

âPrepÃ¡Ä,â odpovedal krotko tlsÅ¥och. âAle doÄiahol som na Åu a mÃ¡m ju.â

âNo vidÃÅ¡, keÄ sa posnaÅ¾ÃÅ¡, tak aj nieÄo dokÃ¡Å¾eÅ¡. Mala by byÅ¥ ostrÃ¡. DokÃ¡Å¾eÅ¡ prerezaÅ¥ tie prekliate lanÃ¡?â

TlsÅ¥och uchytil rukovÃ¤Å¥ nÃ¡stroja zdravou rukou, pridrÅ¾al si ju tak, aby ju ostrÃm priblÃÅ¾il k lanÃ¡m a zaÄal Åou pohybovaÅ¥ tak, aby sa lanÃ¡ rozstrapkali na ostrÃ.

âAk by sme sa aj vyslobodili,â zaÄal poÅ¡epky tlsÅ¥och, âako sa odtiaÄ¾ ostaneme? TÃ¡bor je plnÃ½ Ä¾udÃ a je eÅ¡te deÅ. DÃºfam, Å¾e mÃ¡Å¡ nejakÃ½ plÃ¡n.â

âJasnÃ©, Å¾e mÃ¡m. Nie som snÃ¡Ä ja mozgom naÅ¡ej dvojice?â ozval sa hrdo chudÃ½. âZatiaÄ¾ Äo ty si pokojne spinkal, ja som analyzoval situÃ¡ciu a myslÃm, Å¾e viem, ako sa odtiaÄ¾ dostaÅ¥.â

âSom samÃ© ucho,â odvetil druhÃ½ a pokraÄoval v prÃ¡ci na lanÃ¡ch.

âTen, Äo strÃ¡Å¾i, nakukne vÅ¾dy po pribliÅ¾ne desiatich minÃºtach a tento stan je Ãºplne na konci , na vÃ½chodnom kraji tÃ¡bora.â

âA Äo s tÃ½m?â

âJe toto moÅ¾nÃ©? NechÃ¡pem ako som si Å¥a mohol vybraÅ¥ pre tÃºto robotu? FantÃ¡zia a inteligencia na Ãºrovni amÃ©by, a to eÅ¡te dÃºfam, Å¾e sa amÃ©by neurazia.â

âAby som pravdu povedal,â odvetil tlsÅ¥och, âbol som to ja, kto si vybral teba, keÄÅ¾e Ãºloha bola zverenÃ¡ mne.â

âDokÃ¡zal si sa oslobodiÅ¥?â zmenil tÃ©mu chudÃ½, pretoÅ¾e sa mu diskusia prestÃ¡vala pÃ¡ÄiÅ¥, hlavne preto, Å¾e jeho kolega mal skutoÄne pravdu.

âPoÄkaj, eÅ¡te chvÃÄ¾ku, ale myslÃm, Å¾e to pÃ´jde.â

A skutoÄne, lano, ktorÃ© ich drÅ¾alo priviazanÃ½ch k sudu, sa so suchÃ½m prasknutÃm pretrhlo a bruÅ¡isko tuÄnÃ©ho znovu nabralo svoj obvyklÃ½ tvar.

âA je to,â ozval sa spokojnÃ½ tlsÅ¥och.

âVÃ½borne. Teraz eÅ¡te nechajme lano tak, kÃ½m sa znovu neobjavÃ strÃ¡Å¾ca. MusÃme sa tvÃ¡riÅ¥, Å¾e je vÅ¡etko tak ako predtÃ½m.â

âDobre, budem sa tvÃ¡riÅ¥, Å¾e eÅ¡te spÃm.â

Nemuseli ÄakaÅ¥ dlho. Po pÃ¡r minÃºtach doktorkin pomocnÃk nakukol do stanu. Ako zvyÄajne vÅ¡etko zbeÅ¾ne skontroloval, a keÄÅ¾e nezbadal niÄ nezvyÄajnÃ©, znovu zavrel zips a vrÃ¡til sa do tieÅa na verande, uÅ¡ÃºÄ¾al si cigaretu a pokojne si ju zapÃ¡lil.

âTeraz,â povedal chudÃ½, âhÃ½bme sa.â

VzhÄ¾adom na ich zranenia to bola nÃ¡roÄnejÅ¡ia Ãºloha, ako si spoÄiatku mysleli, ale po niekoÄ¾kÃ½ch stonoch a mnohÃ½ch nadÃ¡vkach stÃ¡li obaja na nohÃ¡ch.

âDaj mi kelÅu,â nariadil chudÃ½, len Äo si uvoÄ¾nil Ãºsta. BolestnÃ© pichanie v pravom boku mu brÃ¡nilo vo voÄ¾nom pohybe, ale keÄ si rukou pridÅÅ¾al boÄ¾avÃ© miesto, mal pocit, Å¾e bolesÅ¥ trochu poÄ¾avovala. NiekoÄ¾kÃ½mi krokmi sa dostal k stene stanu oproti vchodu, kÄ¾akol si na kolenÃ¡ a pomocou Trowel Marshalltown prepichol plachtovinu. OstrÃ¡ ÄepeÄ¾ prerezala plÃ¡tno ako keÄ sa nÃ´Å¾ zareÅ¾e do masla. Na vÃ½chodnej stene sa objavila pribliÅ¾ne desaÅ¥ centimetrovÃ¡ Å¡kÃ¡ra. ChudÃ½ sa k nej priblÃÅ¾il a vyzeral von. Ako predpokladal, nebol tam nikto. Iba v diaÄ¾ke, niekoÄ¾ko stovÃ¡k metrov pred nimi, sa Ärtali ruiny starovekÃ©ho mesta, kde predtÃ½m schovali dÅ¾Ãp, ktorÃ½ im mal poslÃºÅ¾iÅ¥ na Ãºtek s ukradnutou korisÅ¥ou.

âNikto,â povedal, kÃ½m kelÅou rozÅ¡iroval otvor aÅ¾ po zem. âIdeme,â a vsunul sa do otvoru.

âMohol si tu urobiÅ¥ aj trochu vÃ¤ÄÅ¡iu dieru, nie?â hundral tlsÅ¥och a s funenÃm a stonanÃm sa predieral aj on von.

âHÃ½b sa, teraz musÃme odtiaÄ¾ Äo najskÃ´r vypadnÃºÅ¥.â

âVeÄ sa ledva hÃ½bem, neviem vÃ´bec chodiÅ¥.â

âPoÄ, ponÃ¡hÄ¾aj sa a uÅ¾ prestaÅ fÅukaÅ¥. Nezabudni, Å¾e ak odtiaÄ¾ nevypadneme, pÃ¡r rokov v base mÃ¡me viac ako istÃ½ch.â

Slovo âbasaâ dokÃ¡zala tomu tlstÃ©mu vÅ¾dy dodaÅ¥ sÃl. Bez slova a trpiac iÅ¡iel za kolegom, ktorÃ½ sa prikrÃ¡dal k ruinÃ¡m.

MuÅ¾a na strÃ¡Å¾i prebral aÅ¾ rev motora. EÅ¡te chvÃÄ¾ku pozeral na cigaretu, kÃ½m si uvedomil, Å¾e sa nieÄo deje a tak takmer dofajÄenÃº cigaretu prudkÃ½m gestom odhodil. RÃ½chlo voÅ¡iel do stanu, takmer neveril vlastnÃ½m oÄiam: vÃ¤zni tam uÅ¾ neboli. VedÄ¾a suda na palivo ostalo iba lano a trochu Äalej dve handry, ktorÃ½mi mali vÃ¤zni upchatÃ© Ãºsta. Na stene oproti vchodu veÄ¾kÃ¡ diera siahajÃºca aÅ¾ po zem.

âHisham, chlapi!â skriÄal z plnÃ©ho hrdla. âVÃ¤zni uÅ¡li!â

KozmickÃ¡ loÄ Theos â Superfluidum

Obraz predmetu, ktorÃ½ Petri umiestnil do priestoru medzi Kodon a Zem, oboch pozemÅ¡Å¥anov Ãºplne ohromil.

âA toto mÃ¡ byÅ¥ Äo?â opÃ½tala sa zvedavo Elisa, ktorÃ¡ sa pribliÅ¾ovala, aby si neznÃ¡my predmet prezrela zblÃzka.

âEÅ¡te sme tomu nedali oficiÃ¡lne meno.â Petri preniesol ten zvlÃ¡Å¡tny predmet do popredia a, pozerajÃºc na doktorku, dodal, âmoÅ¾no by si to mohla pomenovaÅ¥ ty.â

âKeÄ mi vysvetlÃÅ¡, Äo to je a na Äo slÃºÅ¾i, moÅ¾no by som aj mohla skÃºsiÅ¥.â

âNaÅ¡i vedci sa venujÃº tomuto projektu uÅ¾ dosÅ¥ dlho.â Petri si skrÃÅ¾il ruky za chrbtom a zaÄal sa pomaly prechÃ¡dzaÅ¥ po miestnosti. âToto zariadenie je vÃ½sledkom sÃ©rie Å¡tÃºdiÃ, ktorÃ©, aspoÅ ÄiastoÄne, presahujÃº moje vedeckÃ© kompetencie.â

âA mÃ´Å¾em vÃ¡s uistiÅ¥, Å¾e sÃº Äalekosiahle,â dodal Azakis a potÄ¾apkal priateÄ¾a po pleci.

âStruÄne povedanÃ©, je to urÄitÃ½ antigravitaÄnÃ½ systÃ©m. ZakladÃ¡ sa na princÃpe, ktorÃ½ je, ako som uÅ¾ povedal, zatiaÄ¾ vo fÃ¡ze vÃ½skumov, ale ktorÃ½ sa mÃ´Å¾em pokÃºsiÅ¥ opÃsaÅ¥ niekoÄ¾kÃ½mi jednoduchÃ½mi vetami.â

âMyslÃm, Å¾e by to bolo uÅ¾itoÄnÃ©,â poznamenala Elisa. âNezabÃºdaj, Å¾e patrÃme k druhu, ktorÃ½ sa, v porovnanÃ s vami, mÃ´Å¾e povaÅ¾ovaÅ¥ za nedostatoÄne vyvinutÃ½.â

Petri mierne prikÃ½vol. PristÃºpil bliÅ¾Å¡ie k trojrozmernÃ©mu modelu zvlÃ¡Å¡tneho predmetu a pokojne pokraÄoval s vysvetÄ¾ovanÃm. âToto tu, Äo si predtÃ½m nazvala âplÃ¡vacie kolesoâ sa v geometrii nazÃ½va toroid. RÃºrkovitÃ½ prstenec je dutÃ½, zatiaÄ¾ Äo to, Äo by sme mohli nazvaÅ¥ ako âdiera v stredeâ obsahuje hnacÃ a riadiaci systÃ©m.â

âZatiaÄ¾ vÅ¡etko jasnÃ©,â povedala Elisa, stÃ¡le viac vzruÅ¡enÃ¡.

âVeÄ¾mi dobre. Teraz sa pozrieme na princÃp fungovania systÃ©mu.â Petri pootoÄil model toroidu a ukÃ¡zal im vnÃºtornÃ½ prierez. âPrstenec sa naplnÃ plynom, zvyÄajne je to istÃ½ izotop hÃ©lia, vychladenÃ½m na teplotu blÃzku absolÃºtnej nule, kedy plyn zmenÃ skupenstvo a premenÃ sa na kvapalinu s veÄ¾mi Å¡pecifickÃ½mi vlastnosÅ¥ami. Prakticky moÅ¾no povedaÅ¥, Å¾e jej viskozita bude takmer nulovÃ¡, takÅ¾e teÄie bez toho, Å¾e by vznikalo nejakÃ© trenie. My tÃºto vlastnosÅ¥ volÃ¡me supertekutosÅ¥.â

âPoÄkaj, zaÄÃnam strÃ¡caÅ¥ sÃºvislosti,â podotkla smutne Elisa.

âTak eÅ¡te jednoduchÅ¡ie. Tento plyn v kvapalnom stave, vhodne podnecovanÃ½ Å¡truktÃºrou prstenca, sa dokÃ¡Å¾e pohybovaÅ¥ vnÃºtri bez najmenÅ¡Ãch problÃ©mov, rÃ½chlosÅ¥ou pribliÅ¾ujÃºcou sa rÃ½chlosti svetla, priÄom si dokÃ¡Å¾e udrÅ¾aÅ¥ tÃºto rÃ½chlosÅ¥ teoreticky nekoneÄnÃº dobu, teda, dÃ¡ sa povedaÅ¥, Å¾e navÅ¾dy.â

âÃÅ¾asnÃ©,â poznamenal Jack, ktorÃ½ nechcel stratiÅ¥ ani slabiku z vysvetÄ¾ovania.

âDobre, myslÃm, Å¾e som to pochopila,â dodala Elisa. âAle ako dokÃ¡Å¾e tÃ¡to zostava pÃ´sobiÅ¥ proti vzÃ¡jomnej gravitaÄnej prÃÅ¥aÅ¾livosti medzi dvoma planÃ©tami?â

âTu sa veci znaÄne komplikujÃº,â odpovedal Petri. âPovedzme, Å¾e rotÃ¡cia superfluida rÃ½chlosÅ¥ou blÃzkou rÃ½chlosti svetla generuje zakrivenie Äasopriestoru, kontinua okolo neho, Äo spÃ´sobuje antigravitaÄnÃ½ ÃºÄinok.â

âDo prdele,â zvolala Elisa. âMÃ´j staruÄkÃ½ profesor fyziky sa bude urÄite obracaÅ¥ v hrobe.â

âA nielen on, moja drahÃ¡,â dodal plukovnÃk. âAk som to pochopil sprÃ¡vne, tÃto dvaja pÃ¡ni sa nÃ¡m snaÅ¾ia vysvetliÅ¥, Å¾e musÃme prehodnotiÅ¥ niektorÃ© teÃ³rie a koncepty, ktorÃ© sa naÅ¡i vedci snaÅ¾ili analyzovaÅ¥ a Å¡tudovaÅ¥ celÃ½ svoj Å¾ivot. PrincÃp proti gravitÃ¡cii bol teoreticky preskÃºmanÃ½ uÅ¾ niekoÄ¾kokrÃ¡t, ale nikto ho nikdy skutoÄne nedokÃ¡zal. Tu, pred nami,â a ukÃ¡zal prstom na zvlÃ¡Å¡tny predmet, âmÃ¡me koneÄne dÃ´kaz o tom, Å¾e je to skutoÄne moÅ¾nÃ©.â

âJa by som nerobil nÃ¡hle uzÃ¡very,â povedal Azakis, schladiac tak plukovnÃkovo nadÅ¡enie. âMusÃm vÃ¡m povedaÅ¥, Å¾e s touto vecou sme nikdy nerobili pokusy na objektoch s rozmermi dosahujÃºcimi veÄ¾kosÅ¥ planÃ©t, lepÅ¡ie povedanÃ©, vyskÃºÅ¡ali sme to pred dvoma cyklami, ale nedosiahli sme vÃ½sledky, akÃ© sme si predstavovali. Okrem toho, mohli by sa vyskytnÃºÅ¥ neoÄakÃ¡vanÃ© udalosti a â¦â

âAko vÅ¾dy, len kuvikÃ¡Å¡,â povedal Petri, preruÅ¡iac svojho kamarÃ¡ta. âMechanizmus bol dokÃ¡zanÃ½ uÅ¾ niekoÄ¾kokrÃ¡t. Aj naÅ¡a loÄ v podstate ÄiastoÄne vyuÅ¾Ãva tento princÃp na svoj pohon. BuÄme optimistickÃ.â

âÄalÅ¡Ãm dÃ´vodom je, Å¾e vlastne nemÃ¡me alternatÃvy, alebo sa mÃ½lim?â opÃ½tala sa skleslo Elisa.

âNaneÅ¡Å¥astie, myslÃm, Å¾e skutoÄne nemÃ¡me alternatÃvy,â odpovedal neveselo Petri a mierne sklonil hlavu. âJedinou vecou, ktorej sa skutoÄne obÃ¡vam, je, Å¾e vzhÄ¾adom na malÃ© rozmery nÃ¡Å¡ho toroidu nedokÃ¡Å¾eme Ãºplne absorbovaÅ¥ vÅ¡etky ÃºÄinky gravitaÄnÃ©ho priÅ¥ahovania a urÄitÃ¡ ÄasÅ¥ gravitÃ¡cie aj tak dokÃ¡Å¾e vykonaÅ¥ svoje dielo.â

âChceÅ¡ tÃ½m povedaÅ¥, Å¾e tÃ¡to vec by aj tak nestaÄila na zabrÃ¡nenie katastrofe?â opÃ½tala sa Elisa pribliÅ¾ujÃºc sa k mimozemÅ¡Å¥anovi.

âMoÅ¾no nie Ãºplne,â odpovedal Petri a o krÃ´Äik ustÃºpil. âZ mojich vÃ½poÄtov vyplÃ½va, Å¾e z tejto pasce by mohlo uniknÃºÅ¥ pribliÅ¾ne desaÅ¥ percent gravitÃ³nov.â

âTakÅ¾e by to mohla byÅ¥ nakoniec aj tak zbytoÄnÃ¡ nÃ¡maha?â

âNie, to vÃ´bec nie,â odpovedal Petri. âZnÃÅ¾ime ÃºÄinky o devÃ¤Å¥desiat percent. Budeme musieÅ¥ zvlÃ¡dnuÅ¥ iba mÃ¡lo.â

âNazveme to âNewarkâ,â povedala spokojne Elisa. âA teraz do roboty, sedem dnÃ ubehne ako voda.â

LeteckÃ¡ zÃ¡kladÅa Camp Adder â Ãnik

Dve zvlÃ¡Å¡tne osoby, eÅ¡te stÃ¡le obleÄenÃ© ako beduÃni, prÃ¡ve voÅ¡li do svojej skrÃ½Å¡e v meste, keÄ ich pozornosÅ¥ upÃºtal slabÃ½ preruÅ¡ovanÃ½ zvuk z laptopu, ktorÃ½ ostal zapnutÃ½ na stole v obÃ½vaÄke.

âKto to je, doÄerta?â opÃ½tal sa podrÃ¡Å¾dene chudÃ½.

TlsÅ¥och, ÄÃm Äalej, tÃ½m viac krÃvajÃºci, sa priblÃÅ¾il k poÄÃtaÄu, a po zadanÃ komplikovanÃ©ho hesla, povedal âJe to sprÃ¡va zo zÃ¡kladne.â

âBudÃº chcieÅ¥ poznaÅ¥ vÃ½sledky operÃ¡cie.â

âDaj mi sekundu, aby som to dekodifikoval.â

Na obrazovke sa najprv zjavili nezrozumiteÄ¾nÃ© znaky, potom, po zadanÃ kombinÃ¡cie kÃ³dov sa zaÄala pomaly zobrazovaÅ¥ sprÃ¡va.

GenerÃ¡l bol zajatÃ½ a odvedenÃ½ na leteckÃº zÃ¡kladÅu Camp Adder. VyÅ¾aduje sa operÃ¡cia na okamÅ¾itÃ© vyslobodenie.

âDo riti,â zvolal tlsÅ¥och, âuÅ¾ sa to dozvedeli!â

âDo hÃ¡ja, ako to dokÃ¡zali?!â

âNuÅ¾, urÄite majÃº priame kanÃ¡ly. TÃ½m niÄ neunikne.â

âA podÄ¾a nich, Äo by sme tak asi mali urobiÅ¥?â

âÄo ja viem? Tu hovoria iba to, Å¾e ho mÃ¡me ÃsÅ¥ vyslobodiÅ¥.â

âTakÃ dolÃ¡manÃ, ako sme teraz? No, ja to teda nevidÃm veÄ¾mi ruÅ¾ovo.â

ChudÃ½ a vysokÃ½ si pritiahol stoliÄku, otoÄil ju o devÃ¤Å¥desiat stupÅov a jojkajÃºc a vzdychajÃºc sa sÅ¥aÅ¾ka posadil. âNo, uÅ¾ len to nÃ¡m chÃ½balo.â

Oprel si jeden lakeÅ¥ o hladkÃº dosku a zahÄ¾adel sa z okna, ktorÃ© bolo pred nÃm. VÅ¡imol si, Å¾e sklÃ¡ boli dosÅ¥ Å¡pinavÃ© a Å¾e na tom pravom bola prasklina Å¥ahajÃºca sa po takmer celej jeho dÄºÅ¾ke.

Naraz sa pozrel na svojho kamarÃ¡ta a s ÃºÅ¡krnom povedal: âDostal som nÃ¡pad.â

âVedel som to, uÅ¾ poznÃ¡m ten pohÄ¾ad.â

âChoÄ po lekÃ¡rniÄku, nech sa ti pozriem na tÃº hrÄu, Äo mÃ¡Å¡ na hlave.â

âAby som pravdu povedal, viac sa obÃ¡vam o zÃ¡pÃ¤stie. DÃºfam, Å¾e nie je zlomenÃ©.â

âNeboj sa, napravÃm ti ho. Za mlada som chcel byÅ¥ veterinÃ¡rom.â

Ani nie po hodine a po obrovskÃ½ch dÃ¡vkach analgetÃk a po tube hojivÃ½ch mastÃ boli dvaja spolubojovnÃci ako vymenenÃ.

ChudÃ½ sa na seba pozeral do zrkadla zavesenÃ©ho na stene pri vchodovÃ½ch dverÃ¡ch a poznamenal: âTeraz mÃ´Å¾eme pokraÄovaÅ¥,â a voÅ¡iel do spÃ¡lne. O chvÃÄ¾u z nej vyÅ¡iel a v rukÃ¡ch drÅ¾al dve dokonale vyÅ¾ehlenÃ© americkÃ© vojenskÃ© uniformy.

âA tie si kde zobral?â opÃ½tal sa udivenÃ½ tlsÅ¥och.

âSÃº sÃºÄasÅ¥ou nÃºdzovej vÃ½bavy, ktorÃº mÃ¡m so sebou. Nikdy nevieÅ¡, Äo sa mÃ´Å¾e staÅ¥.â

âTy si ÃºplnÃ½ blÃ¡zon,â komentoval to tlsÅ¥och, krÃºtiac hlavou. âA Äo s nimi budeme robiÅ¥?â

âTu je plÃ¡n,â odpovedal spokojne chudÃ½ a pohodil druhovi uniformu veÄ¾kosti XXL. âTy budeÅ¡ generÃ¡l Richard Wright, Å¡Ã©f super tajnej vlÃ¡dnej agentÃºry, o ktorej nikto nesmie niÄ vedieÅ¥.â

âJasnÃ©, je predsa super tajnÃ¡. A ty?â

âJa budem tvoja pravÃ¡ ruka. PlukovnÃk Oliver Morris. K vaÅ¡im sluÅ¾bÃ¡m, pane.â

âTakÅ¾e som tvoj nadriadenÃ½. AÅ¾ teraz sa mi to naozaj veÄ¾mi pÃ¡Äi.â

âLen si nezvykaj, jasnÃ©?â odpovedal chudÃ½ so zdvihnutÃ½m ukazovÃ¡kom. âA toto sÃº naÅ¡e dokumenty s prÃsluÅ¡nÃ½mi sluÅ¾obnÃ½mi preukazmi.â

âUf. VyzerajÃº fakt ako pravÃ©.â

âA to eÅ¡te nie je vÅ¡etko, kamarÃ¡t,â a ukÃ¡zal mu hlaviÄkovÃ½ papier podpÃsanÃ½ priamo plukovnÃkom Jackom Hudsonom. âToto je oficiÃ¡lna Å¾iadosÅ¥ o prevzatie vÃ¤zÅa za ÃºÄelom jeho premiestnenia na âbezpeÄnejÅ¡ieâ miesto.â

âA to si kde zobral?â

âVytlaÄil som si ju, kÃ½m si bol v sprche. Äo si si myslel, Å¾e iba ty vieÅ¡ ÄarovaÅ¥ s poÄÃtaÄom?â

âNenachÃ¡dzam slov. VyzerÃ¡ eÅ¡te lepÅ¡ie ako originÃ¡l.â

âVojdeme na zÃ¡kladÅu a prevezmeme generÃ¡la. Ak by namietali, mÃ´Å¾eme povedaÅ¥, nech zavolajÃº priamo plukovnÃka Hudsona. NemyslÃm, Å¾e mu vo vesmÃre bude fungovaÅ¥ mobil,â a obaja sa hlasno rozosmiali.

Po pribliÅ¾ne jednej hodine, keÄ sa slnko uÅ¾ schovalo za vysokou dunou, vojenskÃ½ dÅ¾Ãp s plukovnÃkom a s generÃ¡lom v dÃ´sledne upravenÃ½ch uniformÃ¡ch, zastavil pred zÃ¡vorou pri vstupe na vojenskÃº zÃ¡kladÅu Imam Ali alebo Camp Adder, ako ju prekrstili americkÃ vojaci poÄas vojny v Iraku. Z obrnenej strÃ¡Å¾nej bÃºdky vyÅ¡li dvaja vojaci ozbrojenÃ aÅ¾ po uÅ¡i a rÃ½chlo sa blÃÅ¾ili k vozidlu. ÄalÅ¡Ã dvaja, stojaci opodiaÄ¾, mierili na pasaÅ¾ierov zbraÅami.

âDobrÃ½ veÄer, plukovnÃk,â povedal najbliÅ¾Å¡Ã vojak po salutovanÃ. âMÃ´Å¾ete mi ukÃ¡zaÅ¥ svoje dokumenty?â

ChudÃ½ a vysokÃ½ plukovnÃk na mieste vodiÄa nepovedal ani slovo. Vytiahol z vnÃºtornÃ©ho vrecka saka Å¾ltÃº obÃ¡lku a podal ju vojakovi. Ten si ich pozorne prezrel, pÃ¡rkrÃ¡t zasvietil baterkou do tvÃ¡rÃ plukovnÃka aj generÃ¡la. GenerÃ¡l cÃtil, ako mu po Äele stekÃ¡ kvapka potu, od hrÄe na nos, potom kvapla na tretÃ gombÃk saka, neuveriteÄ¾ne napnutÃ½ na obrovskom bruchu.

âPlukovnÃk Morris a generÃ¡l White,â povedal vojak a znovu zasvietil do plukovnÃkovej tvÃ¡re.

âWright, generÃ¡l Wright!â odpovedal rozhodne a namrzene chudÃ½ plukovnÃk. âÄo neviete ÄÃtaÅ¥, serÅ¾ant?â

SerÅ¾ant, ktorÃ½ priezvisko generÃ¡la skomolil naschvÃ¡l, sa mierne usmial a povedal: âOdprevadia vÃ¡s. Nasledujte tamtÃ½ch muÅ¾ov,â a gestom ukÃ¡zal dvom vojakom, aby odprevadili nÃ¡vÅ¡tevnÃkov do vÃ¤zenia.

PlukovnÃk naÅ¡tartoval a pomaly sa pohol za nimi. Neurobil ani desaÅ¥ metrov, keÄ za chrbtom zaÄul: âPane, stojte!â

TÃ½m dvom vo vozidle zamrzla krv v Å¾ilÃ¡ch. Ostali nehybne stÃ¡Å¥ a po chvÃÄ¾ke, ktorÃ¡ sa im zdala nekoneÄnou, hlas pokraÄoval: âZabudli ste si zobraÅ¥ svoje dokumenty.â

KorpulentnÃ½ generÃ¡l sa zhlboka nadÃ½chol, aÅ¾ sa mu takmer utrhli vÅ¡etky gombÃky.

âÄakujem, serÅ¾ant,â poÄakoval chudÃ½ a natiahol ruku smerom k vojakovi. âStarnem rÃ½chlejÅ¡ie, ako by som chcel.â

Znovu sa pohli a dÅ¾Ãpom sledovali dvoch vojakov krÃ¡ÄajÃºcich pred nimi, ktorÃ ich odviedli rÃ½chlo k vchodu nÃzkej oÅ¡arpanej budovy. MladÅ¡Ã vojak zabÃºchal na brÃ¡nu a voÅ¡iel bez toho, Å¾e by Äakal na odpoveÄ. Po chvÃÄ¾ke sa v brÃ¡ne objavil Ãºplne holohlavÃ½ Äernoch s prÃsnou tvÃ¡rou a s vÃ½loÅ¾kami serÅ¾anta. Zasalutoval a povedal: âPÃ¡n generÃ¡l, pÃ¡n plukovnÃk, prosÃm, poÄte Äalej.â

Dvaja dÃ´stojnÃci odpovedali na pozdrav a snaÅ¾iac sa ignorovaÅ¥ bolesti, ktorÃ© sa zaÄali znovu ozÃ½vaÅ¥, vystÃºpili z vozidla a voÅ¡li dnu.

âSerÅ¾ant,â povedal rozhodne chudÃ½ plukovnÃk, âmÃ¡me tu pÃsomnÃ½ rozkaz od plukovnÃka Hudsona, ktorÃ½m nÃ¡s poveruje prevziaÅ¥ generÃ¡la Campbella,â a podal mu Å¾ltÃº obÃ¡lku.â

MohutnÃ½ serÅ¾ant ju otvoril, chvÃÄ¾ku bez slova ÄÃtal. Potom sa svojimi Äiernymi oÄami skÃºmavo pozrel do oÄÃ plukovnÃka a povedal: âBudem to musieÅ¥ overiÅ¥.â

âNech sa pÃ¡Äi,â pokojne odpovedal dÃ´stojnÃk.

ObrovskÃ½ Äernoch vytiahol zo zÃ¡suvky pÃsacieho stola ÄalÅ¡Ã list a pozorne ho porovnal s tÃ½m, ktorÃ½ mal v ruke. Znovu sa zahÄ¾adel na plukovnÃka a bez toho, Å¾e by prejavil nejakÃ© emÃ³cie, dodal: âPodpis sa zhoduje. NemÃ¡te niÄ proti tomu, ak mu zavolÃ¡m?â

âJe to vaÅ¡a povinnosÅ¥. Ale poponÃ¡hÄ¾ajme sa, prosÃm. UÅ¾ sme stratili dosÅ¥ Äasu,â odpovedal chudÃ½ plukovnÃk a tvÃ¡ril sa, Å¾e zaÄÃna strÃ¡caÅ¥ trpezlivosÅ¥.

SerÅ¾ant na to vÃ´bec nedbal, z vrecka uniformy vytiahol svoj mobil, vyÅ¥ukal ÄÃslo a Äakal.

Dvaja dÃ´stojnÃci zadrÅ¾ali dych, aÅ¾ kÃ½m vojak po stlaÄenÃ tlaÄidla na mobile, lakonicky nepoznamenal: âMimo dosahu.â

âTakÅ¾e, serÅ¾ant, pohneme sa koneÄne?â, ozval sa dÃ´stojnÃk rozhodne prÃsnejÅ¡Ãm hlasom ako predtÃ½m. âNemÃ´Å¾eme tu ÄakaÅ¥ celÃº noc.â

âChoÄ po generÃ¡la,â nariadil veÄ¾kÃ½ serÅ¾ant jednÃ©mu z vojakov, ktorÃ priviedli dÃ´stojnÃkov.

Po niekoÄ¾kÃ½ch minÃºtach sa na prahu dverÃ za serÅ¾antom objavil Ãºplne holohlavÃ½ chlap s obrovskÃ½mi fÃºzmi a sivÃ½m oboÄÃm nad Å¾ivÃ½mi oÄkami. Mal na sebe uniformu s generÃ¡lskymi vÃ½loÅ¾kami, ale na pravej vÃ½loÅ¾ke chÃ½bala jedna z hviezd. Na rukÃ¡ch mal putÃ¡ a vojak za nÃm naÅho mieril zbraÅou.

Pri pohÄ¾ade na naÅ¡ich dvoch dÃ´stojnÃkov nÃm trhlo, no okamÅ¾ite sa zorientoval, ostal ticho a tvÃ¡ril sa Äo najsmutnejÅ¡ie.

âÄakujem, vojak,â povedal chudÃ½ plukovnÃk, vyÅ¥ahujÃºc z vrecka svoju Berettu M9. âTeraz si toho niÄomnÃka zoberieme na starosÅ¥ my.â

KozmickÃ¡ loÄ â AkÄnÃ½ plÃ¡n

âNie je to vzruÅ¡ujÃºce vedieÅ¥, Å¾e to budeme prÃ¡ve my dvaja, kto zachrÃ¡ni Zem, lÃ¡ska moja?â opÃ½tala sa Elisa, dÃvala sa pritom plukovnÃkovi do oÄÃ ako pradÃºca maÄiÄka a uchytila ho za ruku.

âTo ako myslÃÅ¡, Å¾e âLÃ¡ska mojaâ? NezdÃ¡ sa ti, Å¾e prehÃ¡ÅaÅ¡?â ozval sa Jack a zamraÄil sa pritom.â

Elisa aÅ¾ nadskoÄila a aÅ¾ keÄ sa plukovnÃk usmial a pohladil ju po lÃci, pochopila, Å¾e si z nej uÅ¥ahoval. âHnusÃ¡k jeden! UÅ¾ nikdy viac si zo mÅa nerob Å¾arty, inÃ¡Ä uvidÃÅ¡...,â a udrela ho do hrudnÃka.

âNo tak, uÅ¾ sa nezlosti,â poÅ¡epkal jej Jack a jemne si ju privinul k sebe. âDobre, bol to hlÃºpy Å¾art, uznÃ¡vam. UÅ¾ to viac neurobÃm.â

To neÄakanÃ© objatie zapÃ´sobilo na doktorku upokojujÃºco. CÃtila, ako sa dovtedy nahromadenÃ© napÃ¤tie zaÄalo topiÅ¥ ako lanskÃ½ sneh. Po vÅ¡etkom, Äo sa stalo v poslednÃ½ch hodinÃ¡ch, to bolo prÃ¡ve to, Äo potrebovala. Odovzdala sa do jeho rÃºk, pomaly zatvorila oÄi, oprela si hlavu o jeho statnÃº hruÄ a Ãºplne sa uvoÄ¾nila.

Azakis sa medzitÃ½m vsunul do eÅ¡te stÃ¡le prÃliÅ¡ Ãºzkej kabÃny H^COM a Äakal na odpoveÄ na svoju Å¾iadosÅ¥ o komunikÃ¡ciu, ktorÃ¡ sa mala zjaviÅ¥ na holografickom paneli pred nÃm.

Zo stredu obrazovky pred nÃm sa Å¡Ãrili pestrofarebnÃ© vlny podobnÃ© vlnÃ¡m na jazere, keÄ doÅ hodÃte kameÅ. No o chvÃÄ¾u zaÄali vlny miznÃºÅ¥ a namiesto nich sa zjavili rysy vekom poznaÄenej tvÃ¡re jeho nadriadenÃ©ho StareÅ¡inu.

âAzakis,â oslovil ho s nÃ¡znakom Ãºsmevu starec a pomaly zdvihol na pozdrav aj kostnatÃº ruku. âÄo mÃ´Å¾e pre teba urobiÅ¥ tento starec?â

âDvom pozemÅ¡Å¥anom sme odhalili pravdu.â

âTak to bolo skutoÄne odvÃ¡Å¾ne,â poznamenal StareÅ¡ina a podoprel si bradu. âAko to zobrali?â

âNuÅ¾, povedzme, Å¾e po zaÄiatoÄnom zdesenÃ reagovali celkom dobre.â Azakis urobil krÃ¡tku prestÃ¡vku a potom vÃ¡Å¾ne pokraÄoval: âNavrhli sme im pouÅ¾iÅ¥ nÃ¡Å¡ toroid so superfluidom.â

âToroid?â zvolal starec na obrazovke a nÃ¡hle vyskoÄil na nohy ako mladÃk. âVeÄ eÅ¡te neboli urobenÃ© vÅ¡etky skÃºÅ¡ky. PamÃ¤tÃ¡Å¡ sa, Äo sa stalo poslednÃ½krÃ¡t, vÅ¡ak? S tou hraÄkou by sme mohli vytvoriÅ¥ nekontrolovanÃº gravitaÄnÃº fluktuÃ¡ciu a, okrem toho, existuje riziko, Å¾e by sa mohla vytvoriÅ¥ dokonca aj Äierna diera.â

âViem. Viem to veÄ¾mi dobre,â odpovedal skleslo Azakis. âAle, na druhej strane, nevidÃm alternatÃvu. Ak tentokrÃ¡t nepouÅ¾ijeme drastickÃ© prostriedky, prechod Kodonu by pre pozemÅ¡Å¥anov mohol maÅ¥ fatÃ¡lne dÃ´sledky.â

âAkÃ½ je tvoj plÃ¡n?â

âSkrÃÅ¾enie obeÅ¾nÃ½ch drÃ¡h oboch planÃ©t sa odhaduje o menej ako sedem dnÃ. Mal by si daÅ¥ pripraviÅ¥ toroid a daÅ¥ mi ho dopraviÅ¥ sem niekoÄ¾ko dnÃ predtÃ½m.â

âVieÅ¡, Å¾e nemÃ¡me veÄ¾a Äasu.â

âMusÃÅ¡ mi nechaÅ¥ nejakÃº rezervu na jeho umiestnenie, konfigurÃ¡ciu a procedÃºru na jeho aktivÃ¡ciu.â

âMÃ¡m nejakÃº zlÃº predtuchu,â povedal StareÅ¡ina a preÅ¡iel si rukou po bielych vlasoch.

âPetri je so mnou. VÅ¡etko dobre dopadne.â

âSte dvaja Å¡ikovnÃ chlapci, nemÃ¡m o tom Å¾iadne pochybnosti, ale dÃ¡vajte veÄ¾kÃ½ pozor. HentÃ¡ vec by sa mohla premeniÅ¥ na neÄ¾ÃºtostnÃº zbraÅ.â

âSnaÅ¾ sa nÃ¡m ho dopraviÅ¥ vÄas, zvyÅ¡ok si uÅ¾ berieme na starosÅ¥ my. NeobÃ¡vaj sa.â

âDobre, budem Å¥a kontaktovaÅ¥ hneÄ, len Äo bude vÅ¡etko pripravenÃ©. VeÄ¾a Å¡Å¥astia.â

TvÃ¡r nadriadenÃ©ho zmizla z monitora, na ktorom sa znovu zobrazovali rovnakÃ© pestrofarebnÃ© vlny ako predtÃ½m.

Azakis sa pomaly zdvihol z nepohodlnÃ©ho kresielka a chvÃÄ¾ku len tak postÃ¡val s rukami opretÃ½mi o pult. MysÄ¾ou sa mu prehÃ¡Åalo tisÃc myÅ¡lienok, po chrbte mu prebehli zimomriavky a naraz mal takÃ½ neurÄitÃ½ pocit, Å¾e sa hrnÃº do poriadnej Å¡lamastiky.

âZak,â zvolal veselo jeho priateÄ¾, keÄ ho uvidel vynoriÅ¥ sa z kabÃny H^COM. âÄo hovorÃ starÃ½?â

Azakis sa ponaÅ¥ahoval a potom pokojne povedal: âDal nÃ¡m svoje poÅ¾ehnanie. Ak pÃ´jde vÅ¡etko podÄ¾a plÃ¡nov, budeme maÅ¥ toroid, alebo, ako ho volÃ¡me teraz, Newark, presne deÅ pred skrÃÅ¾enÃm drÃ¡h.â

âDÃºfajme len, Å¾e to zvlÃ¡dneme. Nebude Ä¾ahkÃ© nakonfigurovaÅ¥ hentÃº veciÄku za takÃº krÃ¡tku dobu.â

âÄoho sa obÃ¡vaÅ¡, kamarÃ¡t?â odpovedal s nÃ¡znakom Ãºsmevu Azakis âV najhorÅ¡om prÃpade otvorÃme priestorovo ÄasovÃº odchÃ½lku, ktorÃ¡ vcucne Zem, Kodon, Nibiru a vÅ¡etky ostatnÃ© satelity jednÃ½m dychom.â

Dvaja pozemÅ¡Å¥ania, ktorÃ stÃ¡li opodiaÄ¾, ale ktorÃ½m neuÅ¡lo ani jedno vypovedanÃ© slovo rozhovoru, ostali ako skamenelÃ.

âÄo to hovorÃÅ¡?â hlesla Elisa hÄ¾adiac na nich rozÅ¡ÃrenÃ½mi oÄami. âPriestorovo ÄasovÃ¡ odchÃ½lka? Vcucnutie? ChceÅ¡ tÃ½m povedaÅ¥, Å¾e ak by tento plÃ¡n nefungoval, boli by sme to my, kto by zaprÃÄinil zniÄenie naÅ¡ej aj vaÅ¡ej populÃ¡cie?â

âNuÅ¾, minimÃ¡lne riziko tu existuje,â poznamenal pokojne Azakis.

âMinimÃ¡lne riziko?! A to nÃ¡m hovorÃÅ¡ len tak, s tÃ½m svojÃm pokojnÃ½m vÃ½razom na tvÃ¡ri? Ty musÃÅ¡ byÅ¥ skutoÄne blÃ¡zon a my eÅ¡te vÃ¤ÄÅ¡Ã.â

âUpokoj sa, zlatko,â zasiahol Jack, uchopil ju za plecia a pozeral sa jej rovno do oÄÃ. âSÃº oveÄ¾a Å¡ikovnejÅ¡Ã a mÃºdrejÅ¡Ã ako my a ak sa rozhodli pre tÃºto cestu, nemÃ´Å¾eme robiÅ¥ niÄ inÃ©, iba s nimi sÃºhlasiÅ¥ a pomÃ¡haÅ¥ im zo vÅ¡etkÃ½ch sÃl.â

Doktorka si zhlboka vzdychla a povedala: âMusÃm si sadnÃºÅ¥. Tento deÅ bol veÄ¾mi nÃ¡roÄnÃ½. Ak to pÃ´jde takto aj Äalej, tak to nevydrÅ¾Ãm.â

Jack ju chytil pod pazuchu a odviedol ju k najbliÅ¾Å¡iemu kresielku. Elisa si naÅ s povzdychom unavene sadla.

âMoÅ¾no sme prÃliÅ¡ znÃÅ¾ili obsah kyslÃka vo vzduchu,â poÅ¡epkal Azakis svojmu druhovi.

âSnaÅ¾il som sa, aby ovzduÅ¡ie Äo najviac vyhovovalo im aj nÃ¡m, aby sme si nemuseli nasadzovaÅ¥ tie neprÃjemnÃ© respirÃ¡tory.â

âViem, kamarÃ¡t, ale mÃ¡m takÃ½ pocit, Å¾e oni tÃ½m dosÅ¥ trpia.â

âDobre, upravÃm zmes. My sa prispÃ´sobÃme Ä¾ahÅ¡ie.â

PlukovnÃk vÅ¡ak vyzeral, Å¾e mu to vÃ´bec nevadÃ a bol ÄulejÅ¡Ã ako kedykoÄ¾vek predtÃ½m. DobrodruÅ¾stvo a riziko predstavovali jeho kaÅ¾dodennÃ½ chlieb a v podobnÃ½ch situÃ¡ciÃ¡ch sa cÃtil ako ryba vo vode. âDobre,â riekol a presÃºval sa priamo pod trojrozmernÃ½ obraz Å¡truktÃºry Newark, ktorÃ½ eÅ¡te stÃ¡le majestÃ¡tne trÃ³nil uprostred izby. âTÃ¡to vec by nÃ¡s mohla vÅ¡etkÃ½ch zachrÃ¡niÅ¥ alebo viesÅ¥ k totÃ¡lnej zÃ¡hube.â

âVeÄ¾mi struÄnÃ¡, ale ÃºÄinnÃ¡ analÃ½za,â komentoval jeho slovÃ¡ Azakis.

âTeraz vÅ¡ak,â povedal plukovnÃk vÃ¡Å¾nym a hlbokÃ½m hlasom, âmyslÃm, Å¾e nastal Äas, aby sme o blÃÅ¾iacej sa katastrofe upovedomili celÃº planÃ©tu.â

âA ako to chceÅ¡ urobiÅ¥?â opÃ½tala sa Elisa zo svojho kresielka. âZdvihneme telefÃ³n, zavolÃ¡me americkÃ©ho prezidenta a povieme mu: âDobrÃ½ deÅ, pÃ¡n prezident, viete, stretli sme dvoch mimozemÅ¡Å¥anov a tÃ nÃ¡m povedali, Å¾e o niekoÄ¾ko dnÃ priletÃ jedna planÃ©ta, ktorÃ¡ nÃ¡s Ãºplne zmetie zo sveta?â

âNuÅ¾, pokiaÄ¾ by sme to urobili takto, zistili by si odkiaÄ¾ volÃ¡me, priÅ¡li by si po nÃ¡s a dali by nÃ¡s zavrieÅ¥ do blÃ¡zinca. MinimÃ¡lne do blÃ¡zinca,â odvetil Jack s Ãºsmevom.

âNemÃ¡te nejakÃ½ globÃ¡lny komunikaÄnÃ½ systÃ©m, podobnÃ½ naÅ¡ej Sieti?â opÃ½tal sa zvedavÃ½ Petri plukovnÃka.

âSieÅ¥? Äo tÃ½m myslÃÅ¡?â

âJe to systÃ©m vÅ¡eobecnÃ©ho vzÃ¡jomnÃ©ho prepojenia, ktorÃ½ dokÃ¡Å¾e uloÅ¾iÅ¥ do pamÃ¤ti a distribuovaÅ¥ Poznanie na planetÃ¡rnej Ãºrovni. MÃ¡me k nej prÃstup Ãºplne vÅ¡etci, samozrejme, kaÅ¾dÃ½ mÃ¡ urÄenÃº vlastnÃº ÃºroveÅ prÃstupu, a pripÃ¡jame sa k nej prostrednÃctvom neurÃ¡lneho systÃ©mu N^COM, ktorÃ½ nÃ¡m uÅ¾ pri narodenÃ transplantujÃº priamo do mozgu.â

âÃÅ¾asnÃ©,â zvolala ohromenÃ¡ Elisa a pokraÄovala: âV skutoÄnosti, aj my mÃ¡me podobnÃ½ systÃ©m. VolÃ¡me ho internet, ale, samozrejme, nie sme na vaÅ¡ej Ãºrovni.â

âA nedal by sa ten vÃ¡Å¡ âinternetâ pouÅ¾iÅ¥ na odoslanie sprÃ¡vy do vÅ¡etkÃ½ch miest planÃ©ty?â opÃ½tal sa zvedavo Petri.

âNo, nie je to takÃ© jednoduchÃ©,â odvetila Elisa. âMohli by sme zadaÅ¥ informÃ¡cie do systÃ©mu, poslaÅ¥ sprÃ¡vy skupinÃ¡m osÃ´b, moÅ¾no aj nejakÃ© video, a snaÅ¾iÅ¥ sa rozoslaÅ¥ ich Äo najskÃ´r, ale nemyslÃm, Å¾e by tomu niekto veril a urÄite by sa informÃ¡cia nedostala ku vÅ¡etkÃ½m.â NiekoÄ¾ko sekÃºnd rozmÃ½Å¡Ä¾ala a potom dodala: âMyslÃm, Å¾e jedinÃ½m vhodnÃ½m prostriedkom je starÃ¡ dobrÃ¡ televÃzia.â

âTelevÃzia?â opÃ½tal sa Azakis. Potom, obrÃ¡tiac sa k Petrimu, povedal: âNebude to nÃ¡hodou ten systÃ©m, Äo sme pouÅ¾ili na zÃskanie snÃmok a filmov pri ceste sem?â

âMyslÃm, Å¾e je to prÃ¡ve to, Zakâ a s tÃ½mito slovami sa pustil do manipulovania s ovlÃ¡daÄmi na centrÃ¡lnom pulte. Po niekoÄ¾kÃ½ch sekundÃ¡ch sa na obrovskej obrazovke zjavili niektorÃ© predtÃ½m zaznamenanÃ© sekvencie. âHovorÃte o tomto?â

RÃ½chlo za sebou sa zjavovali rÃ´zne filmy: reklamy, televÃzne noviny, futbalovÃ© zÃ¡pasy, dokonca aj jeden starÃ½ film s Humphreym Bogartom.

âTo je predsa Casablanca,â zvolala oÄarenÃ¡ Elisa. âKde ste to vÅ¡etko naÅ¡li?â

âVaÅ¡e vysielanie sa Å¡Ãri aj do vesmÃru,â odpovedal pokojne Petri. âMuseli sme troÅ¡ku upraviÅ¥ nÃ¡Å¡ systÃ©m prijÃmaÄov, ale nakoniec sme tie signÃ¡ly zachytili.â

âA vÄaka nim,â dodal Azakis, âsme sa dokÃ¡zali nauÄiÅ¥ vÃ¡Å¡ jazyk.â

âA dokonca aj ten straÅ¡ne komplikovanÃ½,â poznamenal smutne Petri. âSkoro som sa zblÃ¡znil z tÃ½ch obrÃ¡zkov.â

âV kaÅ¾dom prÃpade,â preruÅ¡il ich plukovnÃk, âje to prÃ¡ve to, o Äom sme hovorili, ale ani o tomto nie som presvedÄenÃ½, Å¾e by to bolo to najlepÅ¡ie rieÅ¡enie.â

âPrepÃ¡Ä, Jackâ zasiahla Elisa, nemyslÃÅ¡, Å¾e je naÄase upozorniÅ¥, predovÅ¡etkÃ½m, tvojich nadriadenÃ½ch v ELSAD? Nakoniec, ak som nepochopila nesprÃ¡vne, na Äele tejto organizÃ¡cie je predsa prÃ¡ve prezident SpojenÃ½ch Å¡tÃ¡tov, nie?â

âA ty odkiaÄ¾ vieÅ¡ takÃ©to veci?â namietol prekvapenÃ½ plukovnÃk.

âAk ja mÃ¡m svoje zdroje,â povedala Elisa naoko dÃ´leÅ¾ito, a zasmiala sa. PrameÅ vlasov jej padal na pravÃ© lÃce.

âAj u vÃ¡s sÃº Å¾eny takÃ©to?â opÃ½tal sa Jack dvoch mimozemÅ¡Å¥anov, ktorÃ scÃ©nu sledovali s prekvapenÃ½m vÃ½razom na tvÃ¡ri.

âÅ½eny sÃº rovnakÃ© v celom vesmÃre, kamarÃ¡t,â odpovedal s Ãºsmevom Azakis.

âNuÅ¾,â pokraÄoval plukovnÃk po krÃ¡tkom odboÄenÃ, âmyslÃm, Å¾e mÃ¡Å¡ pravdu. TakÃºto zÃ¡vaÅ¾nÃº a znepokojujÃºcu novinu by mala oznÃ¡miÅ¥ seriÃ³zna a dÃ´veryhodnÃ¡ inÅ¡titÃºcia. TroÅ¡ku sa obÃ¡vam externÃ½ch infiltrÃ¡ciÃ, do ktorÃ½ch bol zapletenÃ½ aj generÃ¡l Campbell a tÃ dvaja, ktorÃ nÃ¡s napadli. V skutoÄnosti bol mojÃm priamym nadriadenÃ½m prÃ¡ve generÃ¡l, ale vyzerÃ¡ to tak, Å¾e bol iba Ãºplne skorumpovanÃ½m zradcom.â

âTakÅ¾e to vyzerÃ¡ tak, Å¾e nakoniec budeme musieÅ¥ zavolaÅ¥, ako sme hovorili na zaÄiatku, vÅ¡ak?â ozvala sa doktorka.

âMoÅ¾no sa to zdÃ¡ absurdnÃ©, ale zrejme je to jedinÃ© rieÅ¡enie.â

New York â Ostrov Manhattan

V luxusnej kancelÃ¡rii na tridsiatom deviatom poschodÃ impozantnÃ©ho mrakodrapu postavenÃ©ho medzi 5th Avenue

a 59th Street na Manhattane v New Yorku, stÃ¡l pred jednÃ½m z piatich veÄ¾kÃ½ch okien, ktorÃ© ho oddeÄ¾ovalo od vonkajÅ¡ieho prostredia, nie veÄ¾mi vysokÃ½, elegantnÃ½ a starostlivo upravenÃ½ pÃ¡n. Mal obleÄenÃ½ tmavosivÃ½ oblek, urÄite taliansky, a vÃ½raznÃº ÄervenÃº kravatu. Vlasy mal starostlivo uÄesanÃ© dozadu. Jeho Äierne a hlbokÃ© oÄi si premeriavali priestor za sklom v smere Central Parku, ktorÃ½ zaÄÃnal prakticky pod jeho nohami a rozprestieral sa na ploche v dÄºÅ¾ke Å¡tyroch kilometrov a v Å¡Ãrke pribliÅ¾ne osemsto metrov, a predstavoval vzÃ¡cnu zelenÃº plochu, zdroj kyslÃka a zÃ¡bavy pre takmer dva miliÃ³ny obyvateÄ¾ov ostrova.

âMÃ´Å¾em, pÃ¡n senÃ¡tor?â opÃ½tal sa pleÅ¡atÃ½ chlapÃk s nevÃ½raznou tvÃ¡rou, kÃ½m klopal na vstupnÃ© dvere z tmavÃ©ho lakovanÃ©ho dreva. VedÄ¾a dverÃ bola vyleÅ¡tenÃ¡ platniÄka, na ktorej bolo Äiernymi pÃsmenami napÃsanÃ©: âSenÃ¡tor Jonathan Prestonâ.

âÄo je?â odpovedal chlap pri okne a ani sa neobzrel.

âMÃ¡m pre vÃ¡s Å¡ifrovanÃº videokomunikÃ¡ciu.â

âDobre, prevezmem si to tu. Zatvorte dvere, keÄ budete odchÃ¡dzaÅ¥.â

MuÅ¾ sa pomaly pohol k elegantnÃ©mu pÃsaciemu stolu a sadol si do Äierneho mÃ¤kkÃ©ho koÅ¾enÃ©ho kresla. AutomatickÃ½m gestom si upravil uzol kravaty, vsunul si slÃºchadlo do pravÃ©ho ucha a stlaÄil malÃ© sivÃ© tlaÄidlo, ktorÃ© bolo pod stolnou doskou. Zo stropu sa s tichÃ½m syÄanÃm zaÄal spÃºÅ¡Å¥aÅ¥ veÄ¾kÃ½ polopriehÄ¾adnÃ½ monitor, aÅ¾ kÃ½m nedosadol na pÃsacÃ stÃ´l. MuÅ¾ sa dotkol obrazovky a priamo pred nÃm sa objavil generÃ¡l Campbell.

âPÃ¡n generÃ¡l, som rÃ¡d, Å¾e uÅ¾ nie ste vo vÃ¤zenÃ.â

PÃ¡n senÃ¡tor, ako sa mÃ¡te? Chcel som vÃ¡m predovÅ¡etkÃ½m poÄakovaÅ¥ za rÃ½chlu a funkÄnÃº operÃ¡ciu.â

âMyslÃm, Å¾e celÃº zÃ¡sluhu na tom majÃº osoby za vaÅ¡Ãm chrbtom.â

GenerÃ¡l sa inÅ¡tinktÃvne obrÃ¡til a uvidel dvojicu, ktorÃ¡ sa snaÅ¾ila stÃ¡Å¥ tak, aby boli obaja v zÃ¡bere webcam, ako zvyÄajne robÃ publikum za novinÃ¡rom pri priamych prenosoch. Mierne pokrÄil plecami a pokraÄoval: âNie sÃº to Å¡elmovskÃ© lÃÅ¡ky, ale pri niektorÃ½ch prÃ¡cach sÃº veÄ¾mi vÃ½konnÃ.â

âDobre, teraz mi ale vÅ¡etko porozprÃ¡vajte. VaÅ¡u sprÃ¡vu som mal dostaÅ¥ uÅ¾ pred viac ako dvanÃ¡stimi hodinami.â

âPovedzme, Å¾e v poslednom Äase som mal dosÅ¥ plnÃ½ program,â odpovedal ironicky generÃ¡l. âV kaÅ¾dom prÃpade mÃ´Å¾em potvrdiÅ¥, Å¾e intuÃcia doktorky Hunterovej bola Ãºplne presnÃ¡ a Å¾e vÄaka jej objavu som sa mohol osobne zÃºÄastniÅ¥ jednej Ãºplne neuveriteÄ¾nej udalosti.â

GenerÃ¡l urobil krÃ¡tku prestÃ¡vku, aby eÅ¡te viac vzbudil pozornosÅ¥ a dodal: âPÃ¡n senÃ¡tor, neviem, ako sa to mohlo staÅ¥, ale objav naÅ¡ej doktorky, ktorÃ¡ naÅ¡la slÃ¡vnu âschrÃ¡nku so vzÃ¡cnym obsahomâ, musel nejakÃ½m spÃ´sobom aktivovaÅ¥ systÃ©m, ktorÃ½ na naÅ¡u planÃ©tu privolal ...â Zastavil sa a, vedomÃ½ si toho, Å¾e veta, ktorÃº vyslovÃ, bude iba Å¥aÅ¾ko pochopenÃ¡, nadÃ½chol sa a bez vÃ¡hania slÃ¡vnostne povedal, âkozmickÃº loÄ mimozemÅ¡Å¥anov.â

DÃ´stojnÃk sa snaÅ¾il dÃvaÅ¥ sa dopredu smerom na monitor, aby zachytil nejakÃ½ nÃ¡znak ÃºÅ¾asu na senÃ¡torovej tvÃ¡ri, ale ten ani okom nemihol. Iba si oprel lakeÅ¥ o svoj tmavÃ½ pÃsacÃ stÃ´l a podoprel si bradu. Ostal tak niekoÄ¾ko sekÃºnd nepohnute a potom jednoducho povedal: âTak sa vrÃ¡tili.â

GenerÃ¡l naÅho ostal bez slova civieÅ¥.

Preston uÅ¾ vedel o mimozemÅ¡Å¥anoch... Ako je to moÅ¾nÃ©?

SenÃ¡tor pomaliÄky vstal z pohodlnÃ©ho kresla a, prekrÃÅ¾iac si ruky za chrbtom, zaÄal sa prechÃ¡dzaÅ¥ okolo stola. GenerÃ¡l ani dvaja podriadenÃ za jeho chrbtom sa neodvÃ¡Å¾ili povedaÅ¥ ani slovo. Iba si vymenili nesmelÃ© pohÄ¾ady a trpezlivo Äakali.

Preston sa neÄakane vrÃ¡til k pÃsaciemu stolu, oprel sa oÅ oboma rukami a, pozerajÃºc rovno do generÃ¡lovÃ½ch oÄÃ, povedal: âMali ste so sebou drÃ³n. DokÃ¡zali ste nafilmovaÅ¥ tÃº loÄ?â

GenerÃ¡l sa obrÃ¡til a zÃºfalo oÄakÃ¡val pozitÃvnu odpoveÄ od tÃ½ch dvoch, Äo mu stÃ¡li za chrbtom. ChudÃ½ s Ãºsmevom prikÃ½vol, prevzal slovo a s hrdo nafÃºknutou hruÄou spokojne potvrdil: âSamozrejme, pÃ¡n generÃ¡l, mÃ¡me niekoÄ¾ko filmov. HneÄ vÃ¡m ich poÅ¡lem.â

Bez veÄ¾kÃ½ch okolkov odsunul generÃ¡la a po stlaÄenÃ niekoÄ¾kÃ½ch klÃ¡vesov pred sebou v okne na monitore senÃ¡tora sa zaÄali premietaÅ¥ zÃ¡bery nafilmovanÃ© z tÃ¡bora doktorky Hunterovej.

Preston sa oprel oboma lakÅ¥ami o pÃsacÃ stÃ´l, oprel si bradu o dlaÅ a priblÃÅ¾il sa k monitoru, aby mu neuÅ¡la ani jedna zo snÃmok, ktorÃ© mu beÅ¾ali pred oÄami. Najprv noÄnÃ© obrÃ¡zky kamennej schrÃ¡nky nÃ¡jdenej v zemi, potom zÃ¡bery zÃ¡hadnej Äiernej gule v schrÃ¡nke a jej prenos do laboratÃ³ria. Nakoniec sa scenÃ¡r zmenil. Bol jasnÃ½ deÅ. Zdanlivo opretÃ¡ o Å¡tyri lÃºÄe Äervenkastej farby prichÃ¡dzajÃºce z rohov imaginÃ¡rneho Å¡tvorca narysovanÃ©ho na zemi vystupovala okrÃºhla striebristÃ¡ Å¡truktÃºra. CelÃ¡ zostava vytvÃ¡rala akÃºsi pyramÃdu podobajÃºcu sa na Ziqqurat di Ur, ktorÃ½ sa majestÃ¡tne tÃ½Äil v diaÄ¾ke.

SenÃ¡tor nemohol odtrhnÃºÅ¥ oÄi od obrazovky. KeÄ uvidel dve postavy Ä¾udskÃ©ho vzhÄ¾adu, ale rozhodne oveÄ¾a vyÅ¡Å¡ie neÅ¾ priemer, ako sa vynorili z otvoru Å¡truktÃºry a s rozkroÄenÃ½mi nohami sa postavili na zostupnÃº rampu, zmohol sa iba na tlmenÃ½ vÃ½krik, pretoÅ¾e mal Ãºplne stiahnutÃ© hrdlo.

To, o Äom snÃval po celÃ½ svoj Å¾ivot, sa stÃ¡valo skutoÄnosÅ¥ou. VÅ¡etky jeho Å¡tÃºdie, vÃ½skum a, predovÅ¡etkÃ½m, znaÄnÃ½ kapitÃ¡l investovanÃ½ do tohto projektu, koneÄne zaÄÃnali prinÃ¡Å¡aÅ¥ prvÃ© vÃ½sledky. Postavy, ktorÃ© videl na obrazovke, boli skutoÄne dvaja mimozemÅ¡Å¥ania, ktorÃ na svojej super modernej vesmÃrnej lodi preÅ¡li celÃ½ medziplanetÃ¡rny priestor, aby sa znovu vrÃ¡tili na Zem. Teraz by chcel povedaÅ¥ rovno do tvÃ¡re tÃ½ch, ktorÃ ho vÅ¾dy kritizovali, Å¾e jeho vÃ½poÄty boli Ãºplne presnÃ©. ZÃ¡hadnÃ¡ dvanÃ¡sta planÃ©ta slneÄnÃ©ho systÃ©mu skutoÄne existuje. Jej obeÅ¾nÃ¡ drÃ¡ha sa po 3 600 rokoch mala znovu skrÃÅ¾iÅ¥ s obeÅ¾nou drÃ¡hou Zeme a pred nÃm stÃ¡li jej dvaja obyvatelia, ktorÃ vyuÅ¾ili, Å¾e ich vlastnÃ¡ planÃ©ta âzaviezlaâ aÅ¾ do naÅ¡ej blÃzkosti. Znovu nÃ¡s navÅ¡tÃvili, aby, ako aj predtÃ½m, ovplyvnili naÅ¡u kultÃºru a naÅ¡e Å¾ivoty. Ktovie koÄ¾kokrÃ¡t to uÅ¾ poÄas tisÃcroÄÃ urobili, ale dÃ´leÅ¾itÃ© bolo, Å¾e teraz sa histÃ³ria opakovala. TentokrÃ¡t tu je vÅ¡ak aj on a urÄite si nenechÃ¡ ujsÅ¥ tÃºto prÃleÅ¾itosÅ¥.

âVÃ½bornÃ¡ prÃ¡ca,â povedal jednoducho senÃ¡tor obrÃ¡tiac sa k trom osobÃ¡m, ktorÃ© naÅho pozorne hÄ¾adeli z obrazovky. Potom, keÄ urobil jednu otoÄku na stoliÄke, dodal: âSkutoÄnosÅ¥, generÃ¡l, Å¾e ste sa nechali odhaliÅ¥, naÅ¡u vec trochu komplikuje. UÅ¾ nebudeme mÃ´cÅ¥ vyuÅ¾ÃvaÅ¥ moÅ¾nosÅ¥ maÅ¥ ctenÃ© a vÃ¡Å¾enÃ© âuchoâ v rÃ¡mci ELSAD, ale toto nÃ¡s teraz uÅ¾ vlastne ani veÄ¾mi nezaujÃma.â

âÄo chcete povedaÅ¥, senÃ¡tor?â

âTeraz uÅ¾ naÅ¡Ãm cieÄ¾om nie je odhaliÅ¥ hypotÃ©zy doktorky Hunterovej, bez ohÄ¾adu na to, Äi sÃº presnÃ© alebo nie, ani privlastniÅ¥ si âvzÃ¡cny obsahâ schrÃ¡nky.â

âAj preto, Å¾e vÃ´bec nie je takÃ½ vzÃ¡cny,â zaÅ¡omral tlsÅ¥och.

âMÃ´Å¾eme prejsÅ¥ priamo k druhej fÃ¡ze,â povedal senÃ¡tor tvÃ¡riac sa, Å¾e niÄ nepoÄul. âMÃ¡me pred sebou neuveriteÄ¾ne pokrokovÃº technolÃ³giu, ktorÃ¡ sa nÃ¡m ponÃºka priamo na striebornom tanieri. StaÄÃ nÃ¡m, aby sme si ju jednoducho zobrali skÃ´r, ako to urobÃ niekto inÃ½.â

âDovoÄ¾te, pÃ¡n senÃ¡tor,â odvÃ¡Å¾il sa nesmelo namietnuÅ¥ generÃ¡l, âmoji dvaja pomocnÃci si uÅ¾ vyskÃºÅ¡ali, Å¾e naÅ¡i dvaja sympatickÃ mimozemÅ¡Å¥ania nevyzerajÃº, Å¾e by sa im chcelo s nami spolupracovaÅ¥.â

âPovedzme rovno, Å¾e nÃ¡s nabili,â dodal tlsÅ¥och a pomasÃroval si koleno.

âViem si predstaviÅ¥, ako ste sa k nim priblÃÅ¾ili,â odpovedal senÃ¡tor s miernym Ãºsmevom. âNikdy ste si nepoloÅ¾ili otÃ¡zku, preÄo udrÅ¾iavali takÃ© milÃ© a lÃ¡skavÃ© vzÅ¥ahy s doktorkou a s plukovnÃkom Hudsonom?â

âAby som pravdu povedal, zdalo sa nÃ¡m to dosÅ¥ ÄudnÃ©,â odpovedal generÃ¡l, âsprÃ¡vali sa tak, ako keby sa poznali uÅ¾ veÄ¾mi dlho.â

âJa si naopak myslÃm, Å¾e boli jednoducho srdeÄnejÅ¡Ã a priateÄ¾skejÅ¡Ã ako vy.â

âNuÅ¾, fakt sme neboli veÄ¾mi lÃ¡skavÃ.â

âTo, Äo sa stalo, uÅ¾ nezmenÃme,â zhrnul senÃ¡tor. âTeraz sa musÃme skoncentrovaÅ¥ na ÄalÅ¡iu Ãºlohu. Vy dvaja nÃ¡jdite plukovnÃka a jeho kamarÃ¡tku. Nesmiete ich stratiÅ¥ z oÄÃ ani na okamih. MÃ¡te k dispozÃcii dosÅ¥ prostriedkov aj fondov. ÄalÅ¡ie chyby vÃ¡m uÅ¾ neodpustÃm.â

âKto mu teraz povie, Å¾e tÃ dvaja iÅ¡li na vÃ½let okolo zemegule?â Å¡epkal tlsÅ¥och do ucha tomu chudÃ©mu, no vzÃ¡pÃ¤tÃ zastonal od bolesti spÃ´sobenej kopancom, ktorÃ½ mu uÅ¡tedril jeho druh.

âVy, plukovnÃk, ma prÃdete zobraÅ¥ na letisko.â

âPrÃdete sem osobne?â zvolal prekvapenÃ½ vojak.

âNenechÃ¡m si ujsÅ¥ tÃºto udalosÅ¥ za niÄ na svete. Ak je to ich pristÃ¡vacia zÃ¡kladÅa, budÃº sa tam musieÅ¥ vrÃ¡tiÅ¥, ale tentokrÃ¡t im pripravÃme peknÃ½ uvÃtacÃ vÃ½bor. S pokynmi vÃ¡s oboznÃ¡mim po ceste. VÅ¡etkÃ½m prajem veÄ¾a Ãºspechov v prÃ¡ci,â a s tÃ½m ukonÄil rozhovor.

SenÃ¡tor ostal eÅ¡te chvÃÄ¾u pozorovaÅ¥ monitor pred sebou, ktorÃ½ po ukonÄenÃ prenosu eÅ¡te zobrazoval sÃ©riu nÃ¡dhernÃ½ch snÃmok z pÃºÅ¡te v Arizone zobrazujÃºce sa postupne v rÃ¡mci prezentÃ¡cie. Potom, ako keby ho niekto nÃ¡hle prebudil, vstal, stlaÄil tlaÄidlo internÃ©ho telefÃ³nu na stole a prÃsne povedal: âDajte pripraviÅ¥ moje lietadlo a zavolajte mÃ´jho Å¡ofÃ©ra. Chcem odletieÅ¥ maximÃ¡lne tak o hodinu.â

KozmickÃ¡ loÄ Theos â Dar

âMusÃme sa vrÃ¡tiÅ¥ dolu,â povedal plukovnÃk dvom mimozemÅ¡Å¥anom. âMusÃm vybaviÅ¥ niekoÄ¾ko telefonÃ¡tov a neverÃm, Å¾e sa to dÃ¡ urobiÅ¥ odtiaÄ¾to.â

âNebol by som si takÃ½ istÃ½,â odpovedal s Ãºsmevom Azakis. âPozri, keÄ sa do toho dÃ¡ nÃ¡Å¡ Petri, dokÃ¡Å¾e veci, ktorÃ© si nevieÅ¡ ani predstaviÅ¥,â a Å¥apol kamarÃ¡ta po pleci.

âKÄ¾ud, kÄ¾ud,â odpovedal Petri a zamÃ¡val rukami vo vzduchu. âV prvom rade, Äo je to ten âtelefonÃ¡tâ, mÃ´Å¾eÅ¡ mi vysvetliÅ¥?â

Jack sa trochu zaÄudoval nad otÃ¡zkou, ktorÃ¡ sa mu zdala dosÅ¥ hlÃºpa, obrÃ¡til sa smerom k Elise, ktorÃ¡ najprv pokrÄila plecami, Å¾e nevie, Äo to mÃ¡ znamenaÅ¥, no ihneÄ potom ukÃ¡zala na vrecko plukovnÃka a povedala: âTak mu ukÃ¡Å¾ svoj mobil, nie?â

Jack rÃ½chlym gestom vybral z vrecka svoj smartfÃ³n. Bol to model touch-screen, no nie z tÃ½ch najnovÅ¡Ãch. Nikdy sa nesnaÅ¾il sledovaÅ¥ mÃ³du a maÅ¥ poslednÃ½ vÃ½krik mÃ³dy. UprednostÅoval prÃstroj, ktorÃ½ dobre poznal, a nestrÃ¡cal vÅ¾dy Äas s oboznamovanÃm sa s novÃ½mi funkciami.

âNie som technik,â povedal Jack ukazujÃºc mobil mimozemÅ¡Å¥anovi, âale tÃ¡to vec nÃ¡m umoÅ¾Åuje rozprÃ¡vaÅ¥ sa s inou osobou, ktorÃ¡ mÃ¡ svoj podobnÃ½ prÃstroj, no a robÃ sa to jednoduchou voÄ¾bou ÄÃsla na klÃ¡vesnici.â

Petri zobral telefÃ³n a pozorne si ho prezeral. âMusÃ to byÅ¥ prenos od jednej jednotky k druhej, podobne ako to robia aj naÅ¡e prenosnÃ© vysielaÄe.â

âS jedinÃ½m rozdielom,â dodala Elisa, âÅ¾e pri kaÅ¾dom pouÅ¾itÃ to z nÃ¡s Å¥ahÃ¡ kopec peÅazÃ.â

Mysliac si, Å¾e vzhÄ¾adom na obmedzenÃº schopnosÅ¥ pouÅ¾Ãvania jazyka, nedokÃ¡Å¾e rozlÃÅ¡iÅ¥ vÅ¡etky poznÃ¡mky a prirovnania, Petri sa rozhodol ignorovaÅ¥ poslednÃ© slovÃ¡ o âÅ¥ahanÃ peÅazÃâ a sÃºstredil sa na predmet, ktorÃ½ mal v ruke. âBudem potrebovaÅ¥ trochu Äasu, aby som pochopil, ako funguje.â

âPokojne, neponÃ¡hÄ¾aj sa,â komentovala to ironicky nespokojnÃ¡ Elisa, âniÄ sa nedeje, iba nÃ¡m na hlavu padÃ¡ planÃ©ta.â

Petri na Åu znovu prekvapene pozrel, ale keÄÅ¾e ani teraz nepochopil Ãºplne, Äo tÃ½m chcela povedaÅ¥, rozhodol sa nereagovaÅ¥. PokrÄil plecami a vliezol do najbliÅ¾Å¡ieho modulu na internÃ½ presun, ktorÃ½ po pÃ¡r sekundÃ¡ch zmizol.

âTakÅ¾e, za predpokladu, Å¾e bude moÅ¾nÃ© pouÅ¾iÅ¥ mobil aj odtiaÄ¾, ako chceÅ¡ pokraÄovaÅ¥?â opÃ½tala sa Elisa a eÅ¡te stÃ¡le sa preberala zo slabosti, ktorÃ¡ ju postihla v dÃ´sledku nedostatku kyslÃka a emÃ³ciÃ, ktorÃ© preÅ¾ila v poslednÃ½ch hodinÃ¡ch.

âNajprv mi napadlo kontaktovaÅ¥ senÃ¡tora Prestona, priameho nadriadenÃ©ho generÃ¡la Campbella. Potom, keÄÅ¾e mi na tejto osobe vÅ¾dy nieÄo vadilo, rozhodol som sa pre inÃº cestu, ako sa dostaÅ¥ k prezidentovi.â

âMyslÃÅ¡, Å¾e do toho mÃ´Å¾e byÅ¥ zapletenÃ½ aj on?â

âTÃ dvaja mi nikdy nepovedali ÃºplnÃº pravdu. PovrÃ¡va sa, Å¾e Preston je zamieÅ¡anÃ½ dokonca so obchodu s vÃ½robcami zbranÃ, a tie osoby nie sÃº celkom ÄistÃ©. NeverÃm mu.â

âTakÅ¾e?â

âTakÅ¾e sa obrÃ¡tim rovno na admirÃ¡la Benjamina Wilsona. NiekoÄ¾ko rokov bol prezidentovou pravou rukou a bol aj dobrÃ½m priateÄ¾om mÃ´jho otca.â

âBol?â

âBohuÅ¾iaÄ¾, mÃ´j otec pred dvoma rokmi umrel.â

âTo mi je Ä¾Ãºto...,â zaÅ¡epkala Elisa a pohladkala mu Ä¾avÃ© rameno.

âKeÄ som bol malÃ½, sedÃ¡val som Wilsonovi na kolenÃ¡ch. Je to jedna z osÃ´b, ktorÃ½m bezvÃ½hradne verÃm.â

âNeviem, Äo povedaÅ¥. Aj keÄ s nÃm mÃ¡Å¡ vynikajÃºce vzÅ¥ahy, neverÃm, Å¾e bude jednoduchÃ© povedaÅ¥ mu takÃ©to novinky po telefÃ³ne.â

âMÃ´Å¾em mu poslaÅ¥ nejakÃ© fotky jeho mesta s vÃ½hÄ¾adom odtiaÄ¾ zhora.â

âS naÅ¡imi senzormi s krÃ¡tkym dosahom,â poznamenal Azakis, ktorÃ½ stÃ¡l aÅ¾ doteraz opodiaÄ¾, âmu mÃ´Å¾eme v reÃ¡lnom Äase povedaÅ¥, akÃ½ je jeho pulz.â

âNeÅ¾artuj, prosÃm Å¥a,â zvolala Elisa a ohnala sa rukou.

âNeverÃÅ¡ mi? Tak pozeraj.â

Azakis, prostrednÃctvom O^COM, zobrazil na obrovskej obrazovke vÃ½hÄ¾ad zhora na doktorkin zÃ¡kladnÃ½ tÃ¡bor. O niekoÄ¾ko sekÃºnd sa obraz zvÃ¤ÄÅ¡il tak, Å¾e na obraze ostal iba stan s laboratÃ³riom.

âTo, Äo vidÃte...â

âTo je mÃ´j stan,â zvolala Elisa, eÅ¡te kÃ½m Azakis stihol dokonÄiÅ¥ vetu.

âPresne. A teraz pozerajte.â

Naraz sa zdalo, Å¾e strecha stanu zmizla a pred nimi sa objavili vÅ¡etky predmety, ktorÃ© boli v stane.

âMÃ´j stÃ´l, moje knihy... neuveriteÄ¾nÃ©.â

âKeby bol niekto vnÃºtri, mohol by som vÃ¡m ukÃ¡zaÅ¥ teplo generovanÃ© jeho krvnÃ½m obehom, takÅ¾e by som mohol vypoÄÃtaÅ¥ jeho pulz.â

SpokojnÃ½ so svojou ukÃ¡Å¾kou sa mimozemÅ¡Å¥an zaÄal hrdo prechÃ¡dzaÅ¥ po miestnosti.

PlukovnÃk, ktorÃ½ sa eÅ¡te stÃ¡le Ãºplne neprebral z prekvapenia, naraz zvolal: âAko to... âkeby tam niekto bolâ? Tam by predsa mal niekto byÅ¥. Kde, doÄerta, skonÄili dvaja vÃ¤zni?â

Elisa sa priblÃÅ¾ila k obrazovke, aby sa pozrela lepÅ¡ie. âMoÅ¾no ich premiestnili. MÃ´Å¾ete sa pozrieÅ¥ aj na zvyÅ¡ok tÃ¡bora?â

âÅ½iadny problÃ©m.â

O niekoÄ¾ko sekÃºnd zaÄal Azakis s panoramatickÃ½m prehliadanÃm celÃ©ho tÃ¡bora. Senzory skÃºmali celÃº plochu tÃ¡bora, ale po tÃ½ch dvoch nikde ani stopy.

âMuseli ujsÅ¥,â skonÅ¡tatoval lakonicky plukovnÃk. âTo znamenÃ¡, Å¾e si ich Äoskoro znova nÃ¡jdeme na krku. NaÅ¡Å¥astie, aspoÅ generÃ¡la odviezli moji muÅ¾i. TÃto traja by boli schopnÃ eÅ¡te vÅ¡eliÄo vyparatiÅ¥.â

âNie je to dÃ´leÅ¾itÃ©,â povedala Elisa. âTeraz musÃme vyrieÅ¡iÅ¥ dÃ´leÅ¾itejÅ¡ie veci.â

EÅ¡te ani neukonÄil vetu, keÄ sa otvorili dvere modulu na internÃ½ prenos. LadnÃ½m krokom z nich vystÃºpila prÃÅ¥aÅ¾livÃ¡ dievÄina. V ruke drÅ¾ala Ãºplne transparentnÃº tÃ¡cku, na ktorej boli poukladanÃ© farebnÃ© nÃ¡doby.

âPÃ¡ni,â oznÃ¡mil slÃ¡vnostne Azakis a zoÅ¡iroka sa usmial. âPredstavujem vÃ¡m najoÄarujÃºcejÅ¡ieho dÃ´stojnÃka celej galaxie.â

Jack, ktorÃ©mu od prekvapenia spadla sÃ¡nka, dokÃ¡zal iba zakoktaÅ¥ âdobrÃ½ deÅâ, no hneÄ nato dostal dobre zasadenÃº ranu lakÅ¥om medzi desiate a jedenÃ¡ste pravÃ© rebro.

âVitajte na palube,â povedala dievÄina angliÄtinou s ÄudnÃ½m prÃzvukom, âmyslÃm, Å¾e ste vyhladli. Priniesla som vÃ¡m nieÄo na jedenie.â

âÄakujem, ste veÄ¾mi lÃ¡skavÃ¡,â odpovedala Elisa a pohÄ¾adom prepaÄ¾ovala svojho chlapa.

DievÄina uÅ¾ nepovedala ani slovo. PoloÅ¾ila tÃ¡cku na konzolu po ich Ä¾avej strane, usmiala sa a po niekoÄ¾kÃ½ch sekundÃ¡ch znovu zmizla v tom istom module, ktorÃ½m priÅ¡la.

âPeknÃ¡, vÅ¡ak?â poznamenal Azakis pozerajÃºc na plukovnÃka.

âPeknÃ¡? Kto? O Äom hovorÃÅ¡?â poponÃ¡hÄ¾al sa s odpoveÄou Jack, pretoÅ¾e eÅ¡te vÅ¾dy cÃtil ranu v rebrÃ¡ch.

Azakis sa schuti rozosmial a potom gestom ruky pozval dvoch pozemÅ¡Å¥anov, aby sa ponÃºkli.

âÄo to len je?â mrmlala Elisa, kÃ½m Ãºplne neelegantnÃ½m spÃ´sobom ovoniavala jedlÃ¡.

âPeÄeÅ Nebirâ, poponÃ¡hÄ¾al sa s vymenÃºvanÃm mimozemÅ¡Å¥an, âkotleta Hanuk a varenÃ© korienky Hermes, vÅ¡etko doplnenÃ©, povedzme, âenergetickÃ½mâ nÃ¡pojom.â

V reÅ¡taurÃ¡cii Masgouf to bolo nieÄo celkom inÃ©,â komentovala lakonicky Elisa. âAle ja som hladnÃ¡ ako vlk a tak nieÄo predsa len ochutnÃ¡m.â

Uchytila kus kotlety rukami a bez veÄ¾kÃ½ch problÃ©mov ju zaÄala obhrÃ½zaÅ¥ aÅ¾ do kosti. âDÃºfam, Å¾e nÃ¡s z toho nerozbolÃ brucho, vÅ¡ak, Zak? Ochutnaj ju aj ty, zlato. ChuÅ¥ je trochu zvlÃ¡Å¡tna, ale nie je to zlÃ©.â

PlukovnÃk, ktorÃ½ sa s Ãºdivom pozeral na Elisu, ktorÃ¡ bez akÃ½chkoÄ¾vek problÃ©mov ochutnÃ¡vala vÅ¡etky tie zvlÃ¡Å¡tne jedlÃ¡ z tÃ¡cky, iba zafrflal: âNie, nie, Äakujem. Nie som hladnÃ½.â

Jeho pozornosÅ¥, naopak, upÃºtala zvlÃ¡Å¡tnosÅ¥ tÃ¡cky a nÃ¡dob slÃºÅ¾iacich ako taniere. Chytil jednu nÃ¡dobu jasnej Äervenej farby a pozoroval jej konzistenciu. NÃ¡doba bola zvlÃ¡Å¡tna a, Äo bolo skutoÄne ÄudnÃ©, bola Ãºplne studenÃ¡. Bola chladnejÅ¡ia ako by si ju predstavoval, ale jedlo vnÃºtri bolo horÃºce. Å piÄkou ukazovÃ¡ka preÅ¡iel po celom povrchu. Bol neuveriteÄ¾ne hladkÃ½, ale materiÃ¡l nevyzeral ani ako kov ani ako plast. Na druhej strane, ako by mohla byÅ¥ nÃ¡doba z plastu? Plast pouÅ¾Ãvali na inÃ© ÃºÄely. Äo vÅ¡ak bolo skutoÄne ÄudnÃ©, napriek dokonalosti vonkajÅ¡ieho opracovania, povrch vÃ´bec niÄ neodrÃ¡Å¾al. Tento ÄudesnÃ½ materiÃ¡l Ãºplne pohlcoval svetlo. PriblÃÅ¾il sa uchom k hladkÃ©mu povrchu a zaÄal naÅ opatrne poklepÃ¡vaÅ¥ prostrednÃkom. NapoÄudovanie, nÃ¡doba nevydÃ¡vala Å¾iadny zvuk. Bolo to, ako keby udieral na veÄ¾kÃº vatovÃº guÄ¾u.

âZ Äoho sÃº tieto zvlÃ¡Å¡tne predmety?â opÃ½tal sa zvedavo. âA nÃ¡doby na jedlo? VyzerajÃº vÅ¡etky z rovnakÃ©ho materiÃ¡lu.â

Azakis, aj keÄ prekvapenÃ½ Äudnou otÃ¡zkou, pristÃºpil aj on k tÃ¡cke. Zobral do ruky druhÃº nÃ¡dobu, tÃ¡to bola svetlozelenej farby, a zdvihol ju aÅ¾ do vÃ½Å¡ky oÄÃ.

V skutoÄnosti to nie je skutoÄnÃ½ âmateriÃ¡lâ vo vaÅ¡om zmysle slova.â

âAko to myslÃÅ¡? Äo to znamenÃ¡?â

âÄo zvyÄajne pouÅ¾Ãvate vy na odkladanie jedÃ¡l, kvapalÃn alebo hociÄoho?â

âNuÅ¾, zvyÄajne na prenos materiÃ¡lov pouÅ¾Ãvame lepenkovÃ© alebo drevenÃ© Å¡katule. Na podÃ¡vanie jedÃ¡l kovovÃ© hrnce, keramickÃ© taniere a sklenenÃ© pohÃ¡re, zatiaÄ¾ Äo na prepravu a konzervovanie potravÃn a nÃ¡pojov vÅ¡eobecne plastovÃ© nÃ¡doby najrÃ´znejÅ¡Ãch foriem.â

âPlast? HovorÃme o rovnakom plaste, ktorÃ½ zaujÃma nÃ¡s?â opÃ½tal sa vydesenÃ½ Azakis.

âMyslÃm, Å¾e Ã¡no,â odpovedal plukovnÃk. âV skutoÄnosti sa plast stal jednÃ½m z najvÃ¤ÄÅ¡Ãch problÃ©mov v oblasti kontaminÃ¡cie naÅ¡ej planÃ©ty. Vy sami ste nÃ¡m povedali, Å¾e ste ho naÅ¡li vÅ¡ade obrovskÃ© mnoÅ¾stvÃ¡.â Urobil krÃ¡tku pauzu a dodal: âPreto sa nÃ¡m tak veÄ¾mi zapÃ¡Äila vaÅ¡a ponuka, Å¾e by ste si plast zobrali. VyrieÅ¡ili by sme tÃ½m skutoÄne obrovitÃ¡nsky problÃ©m.â

âTakÅ¾e, ak som pochopil sprÃ¡vne, vy pouÅ¾Ãvate plast ako nÃ¡doby a potom ho bez problÃ©mov vyhadzujete a zneÄisÅ¥ujete vÅ¡etky kÃºty planÃ©ty?â

âPresne tak,â odpovedal Jack, ÄÃm Äalej, tÃ½m viac v rozpakoch.

âAle to je blÃ¡znovstvo, absurdnosÅ¥. Vy sa predsa takto niÄÃte vlastnÃ½mi rukami.â

âNuÅ¾, ak pridÃ¡Å¡ aj smog z naÅ¡ich dopravnÃ½ch prostriedkov, z naÅ¡ich fabrÃk a zo systÃ©mov na generovanie energie, dokÃ¡zali sme eÅ¡te nieÄo horÅ¡ie. A to sme eÅ¡te nehovorili o rÃ¡dioaktÃvnom odpade, ktorÃ½ eÅ¡te stÃ¡le nevieme ako zneÅ¡kodniÅ¥.â

âSte nezodpovednÃ blÃ¡zni. NiÄÃte najkrajÅ¡iu planÃ©tu celej slneÄnej sÃºstavy. BohuÅ¾iaÄ¾, je to aj naÅ¡a vina.â

âAko vaÅ¡a?â

âBoli sme to my, kto pred pribliÅ¾ne stotisÃc rokmi modifikoval vaÅ¡u DNA. Darovali sme vÃ¡m oveÄ¾a vyÅ¡Å¡iu inteligenciu neÅ¾ mali ostatnÃ© stvorenia na Zemi a vy, ako ste ju vyuÅ¾ili?â

âVyuÅ¾ili sme ju na zniÄenie naÅ¡ej planÃ©ty.â Jack rozprÃ¡val so sklonenou hlavou, ako keÄ niekoho karhÃ¡ pani uÄiteÄ¾ka, Å¾e si neurobil Ãºlohy. âTeraz ste sa vÅ¡ak vrÃ¡tili. DÃºfam, Å¾e nÃ¡m pomÃ´Å¾ete napraviÅ¥ Å¡kody, Äo sme napÃ¡chali.â

âNemyslÃm, Å¾e to bude Ä¾ahkÃ©,â povedal Azakis, ÄÃm Äalej, tÃ½m viac rozhorÄenÃ½, âvÄaka analÃ½ze, ktorÃº urobil Petri o stave vaÅ¡ich oceÃ¡nov, mohli sme zistiÅ¥, Å¾e mnoÅ¾stvo rÃ½b sa od naÅ¡ej poslednej nÃ¡vÅ¡tevy znÃÅ¾ilo o viac ako osemdesiat percent. Ako sa to mohlo staÅ¥?â

Jack sa chcel prepadnÃºÅ¥ pod zem. âNeexistujÃº Å¾iadne ospravedlnenia,â dostal zo seba tichÃ½m hlasom. âSme iba stÃ¡do arogantnÃ½ch, namyslenÃ½ch tvorov bez rozumu.â

Elisa, ktorÃ¡ ticho poÄÃºvala Azakisa, prehltla poslednÃ½ kus peÄene Nebir, utrela si Ãºsta opakom ruky a pokojne povedala: âPozri, nie sme vÅ¡etci takÃ, vieÅ¡?â

MimozemÅ¡Å¥an na Åu zvedavo pozeral, ale ona rozhodne pokraÄovala: âTakzvanÃ âmocnÃâ nÃ¡s dostali do takÃ©hoto stavu. VÃ¤ÄÅ¡ina normÃ¡lnych osÃ´b bojuje kaÅ¾dÃ½ deÅ za ochranu prostredia a vÅ¡etkÃ½ch foriem Å¾ivota, ktorÃ© sÃº na naÅ¡ej milovanej planÃ©te. Je Ä¾ahkÃ© prÃsÅ¥ zÄaleka, po tisÃckach rokoch a hraÅ¥ sa na moralistov. Aj keÄ ste nÃ¡m dali inteligenciu, nenechali ste nÃ¡m ani len jednu stranu nÃ¡vodu na jej pouÅ¾itie!â

Jack na Åu pozeral a pochopil, Å¾e sa do tej Å¾eny Ãºplne zamiloval.

Azakis ostal stÃ¡Å¥ s otvorenÃ½mi Ãºstami. VÃ´bec neÄakal podobnÃº reakciu. Elisa, naopak, ostala odvÃ¡Å¾ne stÃ¡Å¥. âAk nÃ¡m chcete skutoÄne pomÃ´cÅ¥, mali by ste nÃ¡m Äo najskÃ´r poskytnÃºÅ¥ vÅ¡etky vaÅ¡e technologickÃ©, lekÃ¡rske a vedeckÃ© poznatky, aj preto, Å¾e na tejto planÃ©te neostanete veÄ¾mi dlho.â

âDobre, dobre. NerozÄuÄ¾uj sa,â snaÅ¾il sa ju mierniÅ¥ Azakis, âzdÃ¡ sa mi, Å¾e sme vÃ¡m bez vÃ¡hania podali pomocnÃº ruku, alebo nie?â

âMÃ¡Å¡ pravdu. PrepÃ¡Ä. V podstate ste si mohli jednoducho zobraÅ¥ svoj plast a vrÃ¡tiÅ¥ sa odkiaÄ¾ ste priÅ¡li bez toho, Å¾e by ste nÃ¡s vÃ´bec pozdravili a riskovali Å¾ivot spolu s nami.â

Elisa skutoÄne oÄ¾utovala svoj vÃ½buch a preto, aby trochu odÄ¾ahÄila situÃ¡ciu, povedala veselo: âJedlo vÅ¡ak bolo skutoÄne vÃ½bornÃ©!â Potom podiÅ¡la k mimozemÅ¡Å¥anovi a pozerajÃºc naÅho zdola povedala: âPrepÃ¡Ä, nemala som tak hovoriÅ¥.â

âNeobÃ¡vaj sa, veÄ¾mi dobre chÃ¡pem a aby som ti ukÃ¡zal, Å¾e ti niÄ nezazlievam, darujem ti toto.â

Elisa nastavila otvorenÃº dlaÅ a Azakis jej na Åu poloÅ¾il maliÄkÃ½ tmavÃ½ predmet.

âÄakujem, Äo to je?â opÃ½tala sa zvedavo.

âTo je rieÅ¡enie na vaÅ¡e problÃ©my s plastom.â

Nasiriya â VeÄera

Po nÃ¡hlom ukonÄenÃ konverzÃ¡cie zo strany senÃ¡tora ostali traja vojaci chvÃÄ¾u pozeraÅ¥ na monitor, na ktorom sa zobrazovali abstraktnÃ© farebnÃ© vÃ½javy.

âA teraz? Äo budeme robiÅ¥?â opÃ½tal sa vysokÃ½ a chudÃ½, ÄÃm preruÅ¡il kolektÃvnu hypnÃ³zu pozerania na monitor.

âJa by som jeden nÃ¡pad mal,â odpovedal ten tlsÅ¥och. âUÅ¾ sme dlho nemali niÄ pod zub a ja vidÃm vÅ¡ade okolo seba poletovaÅ¥ hamburgery.â

âKde chceÅ¡ nÃ¡jsÅ¥ teraz hamburger?â

âNemÃ¡m ani poÅatia, ale ak nieÄo ihneÄ nezjem, odpadnem.â

âChudÃ¡Äik, teraz odpadne,â komentoval to ten chudÃ½. Potom zmenil tÃ³n reÄi: âSo vÅ¡etkÃ½mi zÃ¡sobami, ktorÃ© mÃ¡Å¡ na bokoch, by si mohol ostaÅ¥ bez jedla aj mesiac!â

âTeraz uÅ¾ dosÅ¥ s tÃ½mi blbosÅ¥ami! Obaja!â zvolal namrzenÃ½ generÃ¡l. âMusÃme pripraviÅ¥ akÄnÃ½ plÃ¡n.â

âAle ja s prÃ¡zdnym Å¾alÃºdkom nemÃ´Å¾em rozmÃ½Å¡Ä¾aÅ¥,â povedal odovzdane tlsÅ¥och.

âNo tak dobre,â povedal Campbell zdvihnÃºc roky na znak toho, Å¾e sa vzdÃ¡va, âideme sa najesÅ¥. PlÃ¡n budeme Å¡tudovaÅ¥ pri stole, aj tak mÃ¡me dosÅ¥ Äasu, kÃ½m nedorazÃ senÃ¡tor.â

âTo je sprÃ¡vna reÄ, pÃ¡n generÃ¡l,â zvolal spokojne tlsÅ¥och. âPoznÃ¡m miesteÄko, kde robia fantastickÃº dusenÃº baraninu so zemiakmi, mrkvou a hrÃ¡Å¡kom, takÃ© chutnuÄkÃ© s curry omÃ¡Äkou.â

âNuÅ¾, musÃm povedaÅ¥, Å¾e po takomto podrobnom opise som aj ja trochu vyhladol,â povedal chudÃ½ a poÅ¡Ãºchal si ruky.

âNo dobre, presvedÄili ste ma,â ozval sa generÃ¡l a zdvihol sa zo stoliÄky. âIdeme, ale snaÅ¾me sa, aby nÃ¡s nikto nevidel. Aj keÄ nÃ¡s eÅ¡te urÄite neodhalili, v kaÅ¾dom prÃpade som uÅ¡iel z vÃ¤zenia.â

âA my dvaja nie?â ozval sa chudÃ½. âUÅ¡li sme z tÃ¡bora a urÄite nÃ¡s vÅ¡ade hÄ¾adajÃº. V kaÅ¾dom prÃpade, zatiaÄ¾ sa na to vykaÅ¡lime.â

Po niekoÄ¾kÃ½ch minÃºtach sa auto s troma osobami hnalo po poloprÃ¡zdnych cestÃ¡ch mesta a pri jazde vÃrilo kÃºdoly jemnÃ©ho prachu.

âUÅ¾ sme tu, tamto to je,â zvolal tuÄnÃ½, ktorÃ½ sedel na zadnom sedadle. âJe trochu neskoro, ale poznÃ¡m majiteÄ¾a. Nebude nÃ¡m robiÅ¥ Å¾iadne problÃ©my.â

ChudÃ½, ktorÃ½ bol za volantom, hÄ¾adal nejakÃ© zastrÄenÃ© miesto na zaparkovanie. PreÅ¡iel do vedÄ¾ajÅ¡ej uliÄky a vopchal sa pod chatrnÃº strieÅ¡ku opustenÃ©ho domu. RÃ½chlo vystÃºpil z auta a podozrivo sa obzeral okolo seba. Nevidel nikoho.â

ObiÅ¡iel auto, otvoril dvere spolujazdca a povedal: âVÅ¡etko v poriadku, generÃ¡l. MÃ´Å¾eme ÃsÅ¥.â

Ak tlsÅ¥och vystÃºpil z auta a rÃ½chlym krokom zamieril k hlavnÃ©mu vchodu reÅ¡taurÃ¡cie. SkÃºsil kÄ¾uÄku, ale bolo zamknutÃ©. Dvere boli zatvorenÃ©, ale vnÃºtri sa eÅ¡te svietilo. SkÃºsil nazrieÅ¥ dovnÃºtra cez sklo, ale pre hustÃ½ farebnÃ½ zÃ¡ves nevidel niÄ. NestrÃ¡cal Äas, zaÄal energicky bÃºchaÅ¥ na dvere a neprestal, kÃ½m neuvidel, Å¾e spoza zÃ¡vesu nakukol chlapÃk s Äiernymi kuÄeravÃ½mi vlasmi.

âKto doÄerta....,â zaÄal chlapÃk nazlostene, ale keÄ rozpoznal svojho tuÄnÃ©ho priateÄ¾a, radÅ¡ej vetu nedokonÄil a otvoril dvere.

âAh, to si ty. Äo tu robÃÅ¡ v tomto Äase? A kto sÃº tÃto pÃ¡ni?â

âHej, starÃ½ zlodejisko, ako sa mÃ¡Å¡? TÃto dvaja sÃº moji kamarÃ¡ti a vÅ¡etci traja sme hladnÃ.â

âAle uÅ¾ je zatvorenÃ©, kuchyÅa je upratanÃ¡, uÅ¾ sme odchÃ¡dzali.â

âMyslÃm, Å¾e tento mÃ´j priateÄ¾ Å¥a presvedÄÃ lepÅ¡ie ako ja,â a zamÃ¡val pred nÃm sto dolÃ¡rovou bankovkou.

âNuÅ¾, viete... musÃm povedaÅ¥, Å¾e viete presviedÄaÅ¥,â odpovedal chlapÃk, rÃ½chlo zobral bankovku z tuÄnej ruky a vopchal ju do vrecka koÅ¡ele. âNech sa pÃ¡Äi Äalej,â dodal, otvoril dvere dokorÃ¡n a sÃºÄasne sa mierne uklonil. Traja sa rÃ½chlo obzreli, Äi ich nikto nesleduje, a jeden po druhom vstÃºpili do dverÃ malej reÅ¡taurÃ¡cie.

ReÅ¡taurÃ¡ciu tvorili dve miestnosti a nevyzerala veÄ¾mi honosne. Na zemi boli surovÃ© tmavÃ© tehly. Vo vÃ¤ÄÅ¡ej miestnosti boli tri okrÃºhle stoly, z ktorÃ½ch jeden stÃ¡l na zoÅ¡liapanom a vyblednutom koberci. Okolo stolov boli vankÃºÅ¡e, aj tieto boli dosÅ¥ opotrebovanÃ©. V druhej miestnosti, naopak, bolo zariadenie v zÃ¡padnom Å¡tÃ½le a zdalo sa, Å¾e prostredie bolo âintÃmnejÅ¡ie.â Steny zakrÃ½vali Å¥aÅ¾kÃ© zÃ¡vesy teplÃ½ch farieb. Osvetlenie bolo tlmenÃ© a prostredie boli prÃjemnejÅ¡ie. Dva malÃ© stoly uÅ¾ boli prestretÃ©, pripravenÃ© pre zÃ¡kaznÃkov na druhÃ½ deÅ. Na kaÅ¾dom z nich bol tmavozelenÃ½ obrus s rÃ´znymi vÃ½Å¡ivkami, obrÃºsky rovnakej farby, taniere zo svetlej keramiky, vidliÄky vÄ¾avo a noÅ¾e vpravo a, v strede, vysokÃ¡ tmavoÅ¾ltÃ¡ svieÄka vo svietniku z Äierneho kameÅa.

âMÃ´Å¾ete ÃsÅ¥ tam?â opÃ½tal sa tlsÅ¥och, zatiaÄ¾ Äo pravou rukou ukazoval na menÅ¡iu miestnosÅ¥.

Bez toho, Å¾e by odpovedal, kuÄeravÃ½ chlapÃk voÅ¡iel do menÅ¡ej sÃ¡ly, spojil dva stoly, upravil stoliÄky a, po miernom Ãºklone ich gestom pozval Äalej, povedal. âNech sa pÃ¡Äi Äalej, tu to budete maÅ¥ pohodlnÃ©.â

VÅ¡etci traja sa usadili k stolu a tlsÅ¥och povedal: âPriprav nÃ¡m tÃº tvoju Å¡pecialitu a dones nÃ¡m tri pivÃ¡.â Potom, bez toho, Å¾e mu dal Äas na odpoveÄ, dodal: âA netvÃ¡r sa, Å¾e pivo nemÃ¡Å¡. Viem, Å¾e mÃ¡Å¡ schovanÃ½ch pÃ¡r debniÄiek.â

GenerÃ¡l poÄkal, kÃ½m majiteÄ¾ reÅ¡taurÃ¡cie nezmizol v kuchyni, potom zaÄal komentovaÅ¥ predchÃ¡dzajÃºci rozhovor. âSenÃ¡tor je Älovek, ktorÃ½ nerobÃ Å¾iadne okolky. MusÃme si naÅho dÃ¡vaÅ¥ veÄ¾kÃ½ pozor. Ak by nieÄo nÃ¡hodou nevyÅ¡lo, ten by ani chvÃÄ¾u nevÃ¡hal, aby najal niekoho inÃ©ho, aby nÃ¡s odpravil.â

âTak to je dobrÃ©,â odpovedal tlsÅ¥och, âzdÃ¡ sa, Å¾e tu nÃ¡s vÅ¡etci skutoÄne milujÃº, Äo?â

âSnaÅ¾me sa robiÅ¥ svoju robotu Äo najlepÅ¡ie a nestane sa nÃ¡m niÄ zlÃ©,â komentoval to ten chudÃ½, ktorÃ½ zatiaÄ¾ nepovedal ani slovo. PoznÃ¡m dobre tie osoby, ak nebudeme robiÅ¥ problÃ©my a splnÃme vÅ¡etko, Äo sa od nÃ¡s bude Å¾iadaÅ¥, pÃ´jde vÅ¡etko hladko a kaÅ¾dÃ½ z nÃ¡s dostane svoju odmenu.â

âÃno, peknÃº guÄ¾ku do stredu Äela,â poznamenal ten tlstÃ½.

âAle no tak, nekuvikaj ako zvyÄajne. Doteraz vÅ¾dy vÅ¡etko dopadlo dobre, nie?â

âÃno, doteraz.â

MedzitÃ½m majiteÄ¾ reÅ¡taurÃ¡cie, schovanÃ½ v kuchyni, hovoril tlmene arabsky do telefÃ³nu: âÃno, je to skutoÄne on.â

âNezdÃ¡ sa mi, Å¾e priÅ¡iel k tebe len tak, bez sprievodu.â

âSÃº s nÃm ÄalÅ¡Ã dvaja. JednÃ©ho poznÃ¡m veÄ¾mi dobre a viem, Å¾e pÃ´sobÃ v nejakej zvlÃ¡Å¡tnej organizÃ¡cii, ktorÃ¡ by mala byÅ¥ nejakÃ½m spÃ´sobom naviazanÃ¡ naÅho.â

âDokÃ¡Å¾eÅ¡ ho odfotiÅ¥ a poslaÅ¥ mi fotku? Nechcel by som vÅ¡etko zburcovaÅ¥ a nakoniec zistiÅ¥, Å¾e ide iba o zÃ¡menu osoby.â

âDobre, uvidÃm, Äo sa dÃ¡ robiÅ¥. Daj mi eÅ¡te pÃ¡r minÃºt.â

ChlapÃk ukonÄil hovor, zapol telekameru mobilu, ktorÃ½ si vsunul do vrecka koÅ¡ele tak, aby objektÃv vytÅÄal von, zobral hlinÃkovÃº tÃ¡cku a poloÅ¾il na Åu tri veÄ¾kÃ© pohÃ¡re. Otvoril tri fÄ¾aÅ¡e piva a tieÅ¾ ich poloÅ¾il na tÃ¡cku. Zdvihol tÃ¡cku pravou rukou, nadÃ½chol sa a vydal sa k stolu s troma hosÅ¥ami.

âDÃºfam, Å¾e znaÄka vÃ¡m bude vyhovovaÅ¥,â povedal a ukladal pohÃ¡re na stÃ´l. âBohuÅ¾iaÄ¾, nemÃ¡me veÄ¾kÃ½ vÃ½ber. ZÃ¡kony o alkohole sÃº tu veÄ¾mi prÃsne.â

âÃno, Ã¡no, neboj sa,â povedal tlsÅ¥och, chytil fÄ¾aÅ¡u a zaÄal liaÅ¥ pivo do pohÃ¡ra, ktorÃ½ sa plnil hlavne penou.

ChlapÃk sa veÄ¾mi pozorne postavil rovno pred generÃ¡la, zobral mu pohÃ¡r, mierne sa naklonil a nalial doÅho takmer polovicu fÄ¾aÅ¡e. To istÃ© urobil s pohÃ¡rom chudÃ©ho a zvolal: âTak sa to robÃ. DÃºfam, Å¾e chudÃ¡k IrÃ¡nec nemusÃ uÄiÅ¥ troch AmeriÄanov, ako sa leje pivo, vÅ¡ak?â

Traja hostia sa srdeÄne rozosmiali, zdvihli pohÃ¡re a pripili si.

MajiteÄ¾ reÅ¡taurÃ¡cie, potom, Äo naznaÄil zvyÄajnÃ½ Ãºklon, znovu voÅ¡iel do kuchyne. IhneÄ po prekroÄenÃ prahu a keÄ sa uistil, Å¾e ho nikto nesleduje, skontroloval vlastnÃ½ mobil, aby si overil zÃ¡bery. Obraz bol trasÄ¾avÃ½, ale tvÃ¡r generÃ¡la Campbella bola dobre viditeÄ¾nÃ¡. Poslal video na ÄÃslo, na ktorÃ© volal predtÃ½m a trpezlivo Äakal. NepreÅ¡la ani minÃºta, keÄ ho jemnÃ© vibrovanie telefÃ³nu upozornilo na prichÃ¡dzajÃºci hovor.

âJe to on,â povedal hlas na opaÄnej strane, âdo hodiny, maximÃ¡lne, sme tam. NedovoÄ¾, aby niekam zmizli.â

âPrÃ¡ve priÅ¡li a eÅ¡te nezaÄali jesÅ¥. NemusÃte sa ponÃ¡hÄ¾aÅ¥,â a zloÅ¾il.

KozmickÃ¡ loÄ Theos â AdmirÃ¡l

Elisa sa eÅ¡te stÃ¡le dÃvala na malÃ½ predmet, ktorÃ½ jej Azakis nechal padnÃºÅ¥ do ruky, keÄ sa otvorili dvere modulu ÄÃslo Å¡esÅ¥ na internÃ½ presun. VystÃºpil z neho Petri so Å¾iarivÃ½m Ãºsmevom a v ruke drÅ¾al plukovnÃkov mobil.

âZvlÃ¡dol som to,â zvolal, âteda, aspoÅ myslÃm.â RÃ½chlo podiÅ¡iel k trom, ktorÃ stÃ¡li pri riadiacom pulte a pokraÄoval: âJe to rozhodne zastaralÃ½ systÃ©m, ale myslÃm, Å¾e som odhalil princÃp fungovania. Pripojil som sa k jednÃ©mu z tÃ½ch satelitov, ktorÃ© krÃºÅ¾ia okolo planÃ©ty, niÅ¾Å¡ie, ako je naÅ¡a loÄ, a myslÃm, Å¾e teraz mÃ´Å¾ete volaÅ¥.â

âSi gÃ©nius, priateÄ¾u,â zvolal Azakis, ânemal som pochybnosti, Å¾e to dokÃ¡Å¾eÅ¡.â

âSkÃ´r, ako budeme oslavovaÅ¥, najprv vyskÃºÅ¡ajme, Äi to bude skutoÄne fungovaÅ¥,â ozval sa Jack, vytiahol mobil z rÃºk mimozemÅ¡Å¥ana. PlukovnÃk pozorne sledoval displej mobilu a s ÃºÅ¾asom povedal: âNeuveriteÄ¾nÃ©, mÃ¡m tu tri prÃºÅ¾ky signÃ¡lu.â

âNo tak, skÃºÅ¡aj,â povzbudila ho vzruÅ¡enÃ¡ Elisa.

Jack rÃ½chle prebehol zoznam kontaktov a vyhÄ¾adal ÄÃslo admirÃ¡la Wilsona. No skÃ´r ako zavolal, napadlo mu jedna otÃ¡zka: âKoÄ¾ko hodÃn je teraz vo Washingtone?â

âNo, malo by tam byÅ¥ tak pol tretej popoludnÃ,â odpovedala Elisa potom, Äo sa pozrela na svoje hodinky.

âDobre, takÅ¾e skÃºsim.â Jack sa nadÃ½chol a stlaÄil tlaÄidlo âVolaÅ¥â. TelefÃ³n zvonil. NeuveriteÄ¾nÃ©...

Trpezlivo Äakal a aÅ¾ po siedmom zazvonenÃ sa ozval hlbokÃ½ admirÃ¡lov hlas: âAdmirÃ¡l BenjamÃn Wilson, kto je tam?â

âAdmirÃ¡l, tu plukovnÃk Jack Hudson, poÄujete ma?â

âIste synu, silno a jasne. MÃ¡m radosÅ¥, Å¾e Å¥a po takom dlhom Äase zase poÄujem. Si v poriadku?â

âAdmirÃ¡l... Ãno, Ã¡no, Äakujem...â Jack bol veÄ¾mi zarazenÃ½ a skutoÄne nevedel odkiaÄ¾ zaÄaÅ¥. âRuÅ¡Ãm vÃ¡s kvÃ´li jednej veÄ¾mi sÃºrnej udalosti, ale â¦ je to vlastne Ãºplne neuveriteÄ¾nÃ©.â

âChlapÄe, tak uÅ¾ ma nenapÃnaj. Äo sa vlastne deje?â

âNuÅ¾, veÄ¾mi Å¥aÅ¾ko sa to vysvetÄ¾uje. DÃ´verujete mi, vÅ¡ak?â

âAle jasnÃ©, Äo sÃº to za otÃ¡zky?â

âTo, Äo vÃ¡m chcem povedaÅ¥ sa mÃ´Å¾e zdaÅ¥ absurdnÃ©, ale mÃ´Å¾em vÃ¡s uistiÅ¥, Å¾e je to ÄistÃ¡ pravda.â

âJack, ak mi ihneÄ nieÄo nepovieÅ¡, moje ÃºbohÃ© srdce by to nemuselo zvlÃ¡dnuÅ¥.â

âOk.â PlukovnÃk urobil malÃº pauzu, potom povedal vÅ¡etko jednÃ½m dychom. âJa sa v tejto chvÃli nachÃ¡dzam na obeÅ¾nej drÃ¡he okolo Zeme. Som na vesmÃrnej lodi mimozemÅ¡Å¥anov a mÃ¡m hroznÃ© novinky, ktorÃ© by sme mali oznÃ¡miÅ¥ priamo prezidentovi SpojenÃ½ch Å¡tÃ¡tov. Vy ste jedinÃ¡ osoba, ktorej dÃ´verujem a kto by mi mohol pomÃ´cÅ¥ dostaÅ¥ sa s nÃm do kontaktu. PrisahÃ¡m vÃ¡m na pamiatku mÃ´jho otca, Å¾e to nie je Å¾art.â

PreÅ¡lo niekoÄ¾ko dlhokÃ¡nskych sekÃºnd, poÄas ktorÃ½ch nevyÅ¡iel zo slÃºchadla Å¾iadny zvuk. ChvÃÄ¾oÄku sa Jack obÃ¡val, Å¾e to admirÃ¡la skosilo. Potom hlas z druhej strany povedal: âSkutoÄne mi volÃ¡Å¡ zhora? A ako si to, doÄerta, dokÃ¡zal?â

Wilson je skutoÄne neuveriteÄ¾nÃ½. Namiesto toho, aby sa obÃ¡val, Äo s mimozemÅ¡Å¥anmi, pÃ½ta sa, ako dokÃ¡Å¾e telefonovaÅ¥ z vesmÃru... FantastickÃ½...

âNo, pomocou ich technolÃ³gie dokÃ¡zali vytvoriÅ¥ spojenie s telekomunikaÄnÃ½m satelitom. Neviem vÃ¡m povedaÅ¥ oveÄ¾a viac.â

âMimozemÅ¡Å¥ania. Ale odkiaÄ¾ priÅ¡li? A Äo je to hroziacu katastrofu? A preÄo by mali zobraÅ¥ prÃ¡ve teba?â

âAdmirÃ¡l, je to dlhÃ½ prÃbeh, ktorÃ½ vÃ¡m raz, dÃºfam, budem maÅ¥ prÃleÅ¾itosÅ¥ porozprÃ¡vaÅ¥, ale teraz je dÃ´leÅ¾itejÅ¡ie, aby ste ma ÄÃm skÃ´r spojil s prezidentom.â

ChlapÄe mÃ´j, ja ti sÃce slepo verÃm, ale aby som nieÄo podobnÃ© povedal nÃ¡Å¡mu milovanÃ©mu prezidentovi, budem potrebovaÅ¥ nieÄo viac, ako jeden tvoj telefonÃ¡t.â

âMyslel som si to a zdÃ¡ sa mi to sprÃ¡vne,â pokraÄoval Jack. âA keby som vÃ¡m povedal, Å¾e v tejto chvÃli sedÃte v hnedom kresle a na kolenÃ¡ch mÃ¡te vÃ½tlaÄok New York Times, zneli by vÃ¡m moje slovÃ¡ presvedÄivejÅ¡ie?â Petri dokÃ¡zal pomocou signÃ¡lov admirÃ¡lovho telefÃ³nu zistiÅ¥ jeho koordinÃ¡ty, umiestnil Theos prÃ¡ve nad zenit mesta a aktivoval senzory krÃ¡tkeho dosahu, ktorÃ© zamieril priamo na zdroj emisiÃ.

âDo hÃ¡ja!â, admirÃ¡l vyskoÄil na nohy, aÅ¾ noviny sadli na zem. âAko si sa to dozvedel? Tu nemÃ´Å¾u byÅ¥ skrytÃ© telekamery. Moju kancelÃ¡riu dÃ´sledne kontrolujÃº kaÅ¾dÃ½ deÅ.â

âTo, ÄÃm sa pozerÃ¡m, nie je skutoÄnÃ¡ âtelekameraâ. Povedzme, Å¾e je to absolÃºtne neuveriteÄ¾nÃ½ zobrazovacÃ systÃ©m. Sme 50 000 kilometrov od Zeme a mohol by som odtiaÄ¾to bez problÃ©mov ÄÃtaÅ¥ vaÅ¡e noviny. Mohol by som vÃ¡m dokonca povedaÅ¥, akÃ½ mÃ¡te prÃ¡ve pulz.â

âÅ½artujeÅ¡, vÅ¡ak?â

Jack pozrel na Petriho, ktorÃ½ okamÅ¾ite zmenil reÅ¾im vizualizÃ¡cie.

AdmirÃ¡l bol teraz na obraze ako ruÅ¾ovkastÃ¡ osoba, s rÃ´znymi Å¾ltkastÃ½mi a tmavosivÃ½mi odtieÅmi. Na obrazovke vpravo hore sa zobrazilo niekoÄ¾ko ÄÃslic. Jack ich preÄÃtal a pokraÄoval: âVaÅ¡e srdce mÃ¡ devÃ¤Å¥desiat Ãºderov za minÃºtu a vÃ¡Å¡ tlak je 135/90 mmHg.â

âJa viem, vyÅ¡Å¡Ã ako by mal byÅ¥. Beriem aj tabletky na tlak, ale nie vÅ¾dy sa udrÅ¾Ã, VieÅ¡, roky...â Potom sa zamyslel a zvolal: âAle veÄ to je vÅ¡etko neuveriteÄ¾nÃ©, ohromnÃ©. MyslÃÅ¡, Å¾e by si mohol to istÃ© urobiÅ¥ aj s prezidentom?â

âMyslÃm, Å¾e Ã¡no,â odpovedal Jack a snaÅ¾il sa zÃskaÅ¥ potvrdenie svojich slov obracajÃºc sa na Petriho, ktorÃ½ iba mierne prikÃ½vol.

âMohol by si mi aspoÅ naznaÄiÅ¥, Äo sa deje? VzhÄ¾adom na to, Å¾e priÅ¡li ktovie odkiaÄ¾ , aby nÃ¡m tÃº udalosÅ¥ oznÃ¡mili, zrejme je to nieÄo veÄ¾mi vÃ¡Å¾ne.â

âÃno, zdÃ¡ sa mi sprÃ¡vne, Å¾e by ste mali vedieÅ¥, o Äo ide.â

Elisa ho gestami a grimasami povzbudzovala, aby pokraÄoval.

âIch planÃ©ta sa veÄ¾mi rÃ½chlo pribliÅ¾uje k naÅ¡ej. Jeden z jej satelitov, presne Kodon, preletÃ Ãºplne tesne okolo nÃ¡s o menej ako sedem dnÃ a to by mohlo spÃ´sobiÅ¥ veÄ¾mi vÃ¡Å¾ne neprÃjemnosti. Mohlo by to ovplyvniÅ¥ aj naÅ¡u obeÅ¾nÃº drÃ¡hu a obeÅ¾nÃº drÃ¡hu Mesiaca. Na naÅ¡ej planÃ©te by mohlo dÃ´jsÅ¥ k vÃ¡Å¾nym prÃlivom a vysokÃ© vody by mohli zmiesÅ¥ miliÃ³ny Ä¾udÃ. Jednoducho, hrozÃ nÃ¡m obrovskÃ¡ katastrofa.â

AdmirÃ¡l ostal Ãºplne onemenÃ½. SÅ¥aÅ¾ka dosadol na svoje hnedÃ© kreslo a iba zaÅ¡epkal: âNemÃ´Å¾em tomu uveriÅ¥.â

âV skutoÄnosti, tÃto naÅ¡i priatelia sÃº ochotnÃ poskytnÃºÅ¥ nÃ¡m systÃ©m, ktorÃ½ by bol schopnÃ½ zamedziÅ¥ vÃ¤ÄÅ¡ine katastrofickÃ½ch dÃ´sledkov, ale je to veÄ¾mi nebezpeÄnÃ¡ procedÃºra, ktorÃ¡ nebola nikdy predtÃ½m vyskÃºÅ¡anÃ¡ v praxi. Okrem toho, aj keby vÅ¡etko iÅ¡lo podÄ¾a plÃ¡nov, nedokÃ¡Å¾eme sa Ãºplne vyhnÃºÅ¥ dÃ´sledkom. UrÄitÃ¡ ÄasÅ¥ planetÃ¡rneho vplyvu sa nebude daÅ¥ Ãºplne anulovaÅ¥. Preto sa budeme musieÅ¥ pripraviÅ¥, aby sa Å¡kody znÃÅ¾ili na minimum.â

âChlapÄe mÃ´j,â odpovedal zdrÅ¾anlivo admirÃ¡l, âmyslÃm, Å¾e prezident by mal byÅ¥ ihneÄ informovanÃ½ o vÅ¡etkom, Äo si mi povedal. DÃºfam iba, pre tvoje aj moje dobro, Å¾e toto vÅ¡etko nie je iba Å¾art, pretoÅ¾e v opaÄnom prÃpade by to malo pre nÃ¡s neprÃjemnÃ© dÃ´sledky. MoÅ¾no som iba jednoducho zaspal na mojom kresle a o chvÃÄ¾ku sa zobudÃm a uvedomÃm si, Å¾e to bude iba noÄnÃ¡ mora.â

âAj mne by sa to tak pÃ¡Äilo, pÃ¡n admirÃ¡l. BohuÅ¾iaÄ¾, toto nie je zlÃ½ sen, ale surovÃ¡ skutoÄnosÅ¥. DÃºfam, Å¾e mi pomÃ´Å¾ete odovzdaÅ¥ tieto novinky prezidentovi.â

âDobre. Daj mi iba troÅ¡ku Äasu, aby som naÅ¡iel sprÃ¡vny kanÃ¡l. Ako Å¥a mÃ´Å¾em kontaktovaÅ¥?â

âMyslÃm, Å¾e mi mÃ´Å¾ete jednoducho zavolaÅ¥ na toto ÄÃslo,â povedal Jack, a znovu sa obrÃ¡til na Petriho, ktorÃ½ iba pokrÄil plecami. âMalo by to fungovaÅ¥,â pokraÄoval Jack, âv kaÅ¾dom prÃpade, ak nezavolÃ¡te do jednej hodiny, zavolÃ¡m ja, dobre?â

âDobre, teda sa poÄujeme neskÃ´r.â

âÄakujem vÃ¡m, skutoÄne zo srdca Äakujem,â povedal plukovnÃk a ukonÄil hovor. NiekoÄ¾ko sekÃºnd ostal Ãºplne nehybne stÃ¡Å¥ s pohÄ¾adom upretÃ½m do prÃ¡zdna, potom sa obrÃ¡til k ostatnÃ½m, ktorÃ Ãºplne viseli na jeho perÃ¡ch, a povedal âPomÃ´Å¾e nÃ¡m.â

âDÃºfajme,â odpovedal vÃ¡havo Elisa. âNemyslÃm, Å¾e bude jednoduchÃ© presvedÄiÅ¥ prezidenta, Å¾e toto nie je iba nejakÃ½ vÃ½mysel.â

âIba on by to mohol zvlÃ¡dnuÅ¥. Dajme mu trochu Äasu.â Potom, obrÃ¡tiac sa k Petrimu povedal: âProsÃm Å¥a, snaÅ¾ sa pomocou tÃ½ch tvojich âsenzorovâ alebo inÃ½ch tvojich diabolskÃ½ch vynÃ¡lezov, pripraviÅ¥ peknÃ© divadielko. MusÃme ich Ãºplne ohromiÅ¥.â

âTo nechaj na mÅa,â odpovedal Petri so sardonickÃ½m Ãºsmevom. âÅ peciÃ¡lne efekty nebudÃº urÄite chÃ½baÅ¥.â

âAk chceÅ¡, mÃ´Å¾em ti presne ukÃ¡zaÅ¥ rezidenciu prezidenta v Bielom dome, alebo Pentagon, Äo je sÃdlo generÃ¡lneho Å¡tÃ¡bu Ministerstva obrany.â

âTakÅ¾e,â povedala Elisa priblÃÅ¾iac sa k Azakisovi, âzatiaÄ¾ Äo sa vy dvaja zabÃ¡vate a straÅ¡Ãte tÃ½ch chudÃ¡kov na Zemi, bola by som vÃ¡m veÄ¾mi vÄaÄnÃ¡, keby si mi vysvetlil, Äo je to tÃ¡ zvlÃ¡Å¡tna veciÄka, Äo si dal predtÃ½m.â

âAko som ti uÅ¾ povedal, myslÃm, Å¾e by to mohlo byÅ¥ rieÅ¡enie pre vÅ¡etky vaÅ¡e problÃ©my s odpadom.â

âTeraz mi povieÅ¡, Å¾e to staÄÃ zapnÃºÅ¥ a vÅ¡etok plast zmizne?â

âNaneÅ¡Å¥astie, nieÄo podobnÃ© sme eÅ¡te nevymysleli, ale toto by vÃ¡m mohlo pomÃ´cÅ¥ nahradiÅ¥ ho.â

âSom samÃ© ucho,â a podala mu maliÄkÃ½ predmet.

âTÃ¡to veciÄka je minigenerÃ¡tor silovÃ©ho poÄ¾a. VÄaka jednoduchÃ©mu programovaniu dokÃ¡Å¾e nadobudnÃºÅ¥ Ä¾ubovoÄ¾nÃº formu.â

âNechÃ¡pem.â

âTeraz ti ukÃ¡Å¾em. Otvor ruku.â Azakis opatrne chytil hranol medzi palcom a ukazovÃ¡kom a poloÅ¾il jej ho na otvorenÃº dlaÅ. NepreÅ¡la ani sekunda, keÄ sa mu na ruke objavila prekrÃ¡sna pestrofarebnÃ¡ miska.

âÄo to je...â, prestraÅ¡enÃ¡ Elisa inÅ¡tinktÃvne stiahla ruku, Äo spÃ´sobilo, Å¾e miska spadla na zem, ale nerozbila sa, iba sa odrÃ¡Å¾ala a poskakovala, Äo bolo vÅ¡ak zvlÃ¡Å¡tne, nevydÃ¡vala Å¾iadny zvuk.

âPrepÃ¡Ä,â ospravedlnila sa Elisa. âto som nechcela, naozaj,â povedala a zohla sa, aby misku zdvihla.

Zdvihla ju a zaÄala si ju pozorne obzeraÅ¥ zo vÅ¡etkÃ½ch strÃ¡n. Napriek Ãºplne hladkÃ©mu povrchu miska neodrÃ¡Å¾ala Å¾iadne svetlo. Na dotyk bol predmet chladnejÅ¡Ã ako by sa dalo ÄakaÅ¥ a vyzeral, Å¾e nie je vyrobenÃ½ zo Å¾iadneho zo znÃ¡mych materiÃ¡lov.

âJe to Ãºplne neuveriteÄ¾nÃ©. Ako si to dokÃ¡zal?â

âTo je vÅ¡etko jeho zÃ¡sluha,â odpovedal Azakis ukazujÃºc na malÃ½ Äierny predmet, ktorÃ½ vyzeral ako zarÃ¡movanÃ½ na dne misky. âTo ten predmet vytvÃ¡ra silovÃ© pole vo forme, ktorÃº vidÃÅ¡.â

A mohol by si to premeniÅ¥ aj na formu fÄ¾aÅ¡e?â

âUrÄite,â odpovedal Azakis s Ãºsmevom. âPozri,â dotkol sa ukazovÃ¡kom malÃ©ho hranola a nÃ¡doba zmizla. Znovu zovrel hranol medzi palcom a ukazovÃ¡kom a z niÄoho niÄ sa zjavila kobaltovo modrÃ¡ fÄ¾aÅ¡a s dlhÃ½m hrdlom.

Elisa ostala stÃ¡Å¥ s otvorenÃ½mi Ãºstami a chvÃÄ¾u jej trvalo, kÃ½m sa prebrala. Potom, bez toho, Å¾e by odtrhla oÄi z vytvorenÃ©ho predmetu, povedala: âJack, poÄ, toto musÃÅ¡ vidieÅ¥.â

PlukovnÃk, ktorÃ½ uÅ¾ dal Petrimu vÅ¡etky indikÃ¡cie na identifikÃ¡ciu oboch objektov, sa obrÃ¡til a pribliÅ¾oval sa k nej pokojnÃ½m krokom. Pozeral na predmet, ktorÃ½ drÅ¾al Azakis v ruke a znudene povedal: âFÄ¾aÅ¡a? Äo je na tom takÃ© zaujÃmavÃ©?â

âÃno, fÄ¾aÅ¡a,â odpovedala trochu napÃ¡lenÃ¡ Elisa, âakurÃ¡t, Å¾e pred chvÃÄ¾ou to bola prekrÃ¡sna pestrofarebnÃ¡ miska.â

âAle no tak, neuÅ¥ahuj si zo mÅa.â

âZak, ukÃ¡Å¾ mu to.â

MimozemÅ¡Å¥an zopakoval tie istÃ© Ãºkony ako pred chvÃÄ¾ou a v rukÃ¡ch sa mu objavila obrovskÃ¡ guÄ¾a Äierna ako decht.

Do riti,â zvolal plukovnÃk a uskoÄil dozadu.

âToto by ste mali poznaÅ¥, nie?â odpovedal Azakis, zatiaÄ¾ Äo objÃmal guÄ¾u s takmer metrovÃ½m priemerom.

âÃno, Ã¡no,â zvolala doktorka vzruÅ¡ene. âJe Ãºplne rovnakÃ¡ ako tÃ¡, ktorÃº sme naÅ¡li pochovanÃº v tÃ¡bore, vnÃºtri tej zÃ¡hadnej kamennej schrÃ¡nky.â

âA boli tam ÄalÅ¡ie tri,â dodal plukovnÃk, âÄo potom zaistili pristÃ¡tie vaÅ¡ej lode.â

âPresne tak,â potvrdil Azakis. âNechali sme ich tam, keÄ sme tam boli naposledy. SlÃºÅ¾ili nÃ¡m ako znaÄky na oznaÄenie miesta nÃ¡Å¡ho nÃ¡kladu plastu.â

âSuper,â zvolala Elisa. âTeraz sa to pomaly vyjasÅuje.â

âPrepÃ¡Ä, hlÃºpa otÃ¡zka,â povedal Jack obrÃ¡tiac sa k mimozemÅ¡Å¥anovi. âAle ak by sme chceli pouÅ¾iÅ¥ tieto veci ako nÃ¡doby, naprÃklad na vodu, mali by sme vymyslieÅ¥ aj praktickÃ½ systÃ©m na otvorenie a zatvorenie. Ako by sa to dalo vymyslieÅ¥?â

âJednoduchÃ©. StaÄÃ pouÅ¾iÅ¥ druhÃ½ hranol a vytvarovaÅ¥ z neho vieÄko.â

âSom hlupÃ¡k, Å¾e som na to nepomyslel,â zvolal Jack a udrel sa po Äele.

âAko volÃ¡te tieto sympatickÃ© veciÄky?â opÃ½tala sa Elisa zvedavo.

âNa naÅ¡ej planÃ©te ich volÃ¡me Shani,â odpovedal Azakis a znovu zruÅ¡il guÄ¾u a vrÃ¡til jej tmavÃ½ hranol.

âTakÅ¾e toto je malÃ½ Shani,â povedala Elisa s Ãºsmevom znova si obzerajÃºc hranol. âMÃ´Å¾em aj ja skÃºsiÅ¥ nieÄo vytvoriÅ¥?â

âNo, nie je to takÃ© jednoduchÃ©. Ja to dokÃ¡Å¾em, pretoÅ¾e na jeho programovanie v reÃ¡lnom Äase vyuÅ¾Ãvam moje zariadenie N^COM. TakÅ¾e, buÄ naimplantujem jedno aj tebe alebo...â PreruÅ¡il sa a zaÄal sa prehrabÃ¡vaÅ¥ v zÃ¡suvke na boku konzoly. Po niekoÄ¾kÃ½ch sekundÃ¡ch vytiahol prilbu podobnÃº tej, ktorÃº predtÃ½m pouÅ¾Ãvali na dÃ½chanie, a podal ju Elise dokonÄiac vetu: âpouÅ¾ijeÅ¡ toto.â

âTo si mÃ¡m nasadiÅ¥ na hlavu?â opÃ½tala sa vÃ¡havo Elisa.

âIste.â

âNieÅ¾e mi to osmaÅ¾Ã mozog?!â

Azakis sa usmial. Opatrne ju chytil za ruky a pomohol jej sprÃ¡vne si prilbu nasadiÅ¥.

âA teraz?â

âZober Shani medzi prsty a mysli na nejakÃ½ predmet. Nemaj strach, Äo sa tÃ½ka rozmerov. Je naprogramovanÃ½ tak, aby po premene nepresiahol meter kubickÃ½.â

Elisa zatvorila oÄi a skoncentrovala sa. Po niekoÄ¾kÃ½ch sekundÃ¡ch sa medzi jej rukami zjavil trojramennÃ½ striebornÃ½ svietnik.

âBoÅ¾e,â zvolala oÄarenÃ¡. âTo je absurdnÃ©. NeuveriteÄ¾nÃ©.â Elisa nedokÃ¡zala udrÅ¾aÅ¥ svoje emÃ³cie. Obracala svietnik v rukÃ¡ch a skÃºmala jeho detaily. âJe presne takÃ½, ako som si ho predstavovala. To nie je moÅ¾nÃ©, snÃvam.â

Nasiriya â NÃ¡strahy

Dva veÄ¾kÃ© otvorenÃ© dÅ¾Ãpy prichÃ¡dzajÃºce zo severnej Äasti mesta, kaÅ¾dÃ½ s troma osobami, zastali pred ÄervenÃ½m semaforom na zdanlivo opustenej kriÅ¾ovatke. Trpezlivo Äakali na zelenÃº a potom pomaly pokraÄovali v jazde ÄalÅ¡Ãch pribliÅ¾ne dvadsaÅ¥ metrov, aÅ¾ kÃ½m nedoÅ¡li k starej opustenej dielni.

Z prvÃ©ho z dvoch dÅ¾Ãpov zliezol korpulentnÃ½ chlap so starÃ½mi noÅ¾nicami, ktorÃ½ sa opatrne priblÃÅ¾il k vchodu a prestrihol hrdzavÃ½ Å¾eleznÃ½ drÃ´t, ktorÃ½ drÅ¾al zavretÃ© veÄ¾kÃ© dvere. IhneÄ za nÃm vystÃºpil z druhÃ©ho vozidla druhÃ½ muÅ¾. Ak on bol dosÅ¥ korpulentnÃ½. SpoloÄnÃ½mi silami presunuli starÃ½ panel, ktorÃ½ slÃºÅ¾il ako dvere. Museli sa trochu namÃ¡haÅ¥, ale nakoniec sa panel s kovovÃ½m Å¡kripotom otvoril. Panel posunuli nabok, ÄÃm sa vchod Ãºplne odkryl.

VodiÄi oboch vozidiel, ktorÃ Äakali s motormi na minimÃ¡lnych otÃ¡Äkach, voÅ¡li do starej dielne a vypli motory.

âIdeme,â povedal muÅ¾, ktorÃ½ vyzeral na Å¡Ã©fa, zatiaÄ¾ Äo z dÅ¾Ãpov zoskakovali ÄalÅ¡Ã traja. Dvaja, ktorÃ ostali pri vchode, sa pripojili k skupinke a vÅ¡etci Å¡iesti voÅ¡li do hlavnÃ©ho vchodu reÅ¡taurÃ¡cie.

âVy traja, dozadu,â nariadil Å¡Ã©f.

VÅ¡etci Älenovia malej prepadovej skupiny boli ozbrojenÃ puÅ¡kami AK-47 a na opaskoch niektorÃ½ch z nich boli zahnutÃ© puzdrÃ¡ na arabskÃ© noÅ¾e Janbiya. Neboli to veÄ¾mi dlhÃ© dÃ½ky, ale ich Äepele boli naostrenÃ© na oboch stranÃ¡ch, Äo z nich robilo skutoÄne hrozivÃ© zbrane.

MajiteÄ¾ reÅ¡taurÃ¡cie, vedomÃ½ si skutoÄnosti, Å¾e kaÅ¾dÃº chvÃÄ¾u mohli prÃsÅ¥ jeho spoloÄnÃci, lietal medzi salÃ³nikom a zadnÃ½m vchodom, odkiaÄ¾ vyzeral vonku, aby kontroloval podozrivÃ© pohyby. TÃºto jeho nervozitu si vÅ¡ak vÅ¡imol generÃ¡l, ktorÃ½ bol dosÅ¥ skÃºsenÃ½ na to, aby si domyslel, Å¾e nieÄo nie je v poriadku. S vÃ½hovorkou, Å¾e si berie fÄ¾aÅ¡u piva, priblÃÅ¾il sa k uchu tlsÅ¥ocha a zaÅ¡epkal: âNezdÃ¡ sa ti, Å¾e ten tvoj kamarÃ¡t je nejakÃ½ nervÃ³zny?â

âPravdu povediac, aj ja som si to uÅ¾ vÅ¡imol,â odpovedal tlsÅ¥och potichu.

âOdkedy ho poznÃ¡Å¡? Nie Å¾e nÃ¡m organizuje nejakÃ© blbÃ© prekvapenie?â

âNie, to snÃ¡Ä nie... VÅ¾dy to bol sprÃ¡vny chlap.â

âKeÄ hovorÃÅ¡,â povedal generÃ¡l a rÃ½chlo vstal zo stoliÄky, âale sa mu neverÃm. Ideme preÄ, a to rÃ½chlo.â

ÄalÅ¡Ã dvaja sa na seba chvÃÄ¾ku neveriacky pozerali, potom sa aj oni zdvihli a iÅ¡li za majiteÄ¾om.

âVÄaka za vÅ¡etko,â povedal tlsÅ¥och, âale teraz musÃme padaÅ¥,â a vsunul mu do vrecka koÅ¡ele stodolÃ¡rovku.

âAle veÄ ste eÅ¡te nemali dezert,â namietol kuÄeravÃ½ chlap.

âLepÅ¡ie, drÅ¾Ãm diÃ©tu,â odpovedal tlsÅ¥och a ponÃ¡hÄ¾al sa k dverÃ¡m. Vykukol za zÃ¡ves a, keÄÅ¾e nevidel niÄ zvlÃ¡Å¡tne, naznaÄil ÄalÅ¡Ãm dvom, aby ho nasledovali. Nestihol sa dostaÅ¥ ani cez prah, keÄ kÃºtikom oka postrehol tri sprava sa blÃÅ¾iace osoby.

âBastard,â stihol iba vykrÃknuÅ¥, keÄ mu najbliÅ¾Å¡Ã z troch lÃ¡manou angliÄtinou nakÃ¡zal zastaviÅ¥ sa. Namiesto toho odtrhol z opasku granÃ¡t a, otoÄiac sa k svojim kamarÃ¡tom, zvolal âFlashbang!â

TÃ dvaja okamÅ¾ite zavreli oÄi a zapchali si uÅ¡i. HlbokÃº noc preruÅ¡ilo oslepujÃºce svetlo a hluÄnÃ½ vÃ½buch. Traja ÃºtoÄnÃci, prekvapenÃ reakciou tlsÅ¥ocha, ostali niekoÄ¾ko sekÃºnd oslepenÃ a ohluÅ¡enÃ vÃ½buchom granÃ¡tu, preto nestihli zastaviÅ¥ troch AmeriÄanov, ktorÃ utekali smerom k svojmu vozidlu.

âPÃ¡Ä¾te,â zvolal Å¡Ã©f prepadovej skupiny.

DÃ¡vka z AK-47 sledovala uteÄencov, ale vzhÄ¾adom na to, Å¾e ÃºÄinok flashbang eÅ¡te nepominul, strely nikoho nezasiahli.

âPreÄ, preÄ,â kriÄal chudÃ½, vytiahol svoju Berettu M9 z puzdra pod paÅ¾ou a odpovedal na streÄ¾bu.

TlsÅ¥och v behu vytiahol z vrecka saka diaÄ¾kovÃ½ ovlÃ¡daÄ a otvoril dvere vozidla. Potom skoÄil dovnÃºtra a uchytil jednu z puÅ¡iek M-16, ktorÃ© nosil vÅ¾dy so sebou. Hodil ju generÃ¡lovi a sÃ¡m si zobral guÄ¾omet FN P90 a zaÄal pÃ¡liÅ¥ na ÃºtoÄnÃkov.

âPoÄme preÄ!â zreval ten chudÃ½ a so sklonenou hlavou preÅ¡iel rovno k dverÃ¡m vodiÄa. KÃ½m ho kryli jeho dvaja priatelia, vliezol do auta. ÄalÅ¡ia dÃ¡vka spoza chrbta vyrazila diery na plechovej brÃ¡ne Å¡opy pred nimi.

MedzitÃ½m traja agresori, ktorÃ sa dostali do reÅ¡taurÃ¡cie zozadu, vykukli z hlavnÃ½ch dverÃ a pripojili sa ku svojim druhom z ÃºtoÄnej jednotky. Mierili rozhodne lepÅ¡ie ako ich kolegovia. Jeden z nÃ¡bojov zasiahol spÃ¤tnÃ© zrkadlo, ktorÃ© sa rozbilo na tisÃc kÃºskov.

âDoÅ¡Ä¾akaâ, zvolal ten chudÃ½, inÅ¡tinktÃvne sklonil hlavu a snaÅ¾il sa naÅ¡tartovaÅ¥.

âGenerÃ¡l, nastupujte,â zvolal tlsÅ¥och strieÄ¾ajÃºc v smere ÃºtoÄnÃkov.

S mladÃckou mrÅ¡tnosÅ¥ou sa generÃ¡l Campbell hodil na zadnÃ© sedadlo, zatiaÄ¾ Äo mu nÃ¡boj zavadil o Ä¾avÃº nohu a zavÅtal sa do otvorenÃ½ch dverÃ. RÃ½chlym pohybom uvoÄ¾nil zadnÃ© sedadlo, aby dosiahol do batoÅ¾inovÃ©ho priestoru. OkamÅ¾ite si vÅ¡imol granÃ¡ty uloÅ¾enÃ© v polystyrÃ©novom obale. NerozmÃ½Å¡Ä¾al, z jednÃ©ho odtrhol poistku a hodil ho smerom k ÃºtoÄnÃkom.

âGranÃ¡t,â zvolal a dosadol na sedadlo.

KÃ½m novÃ¡ dÃ¡vka z AK-47 rozbÃjala zadnÃ© okno a niÄila zadnÃ© pravÃ© svetlo, granÃ¡t sa dokotÃºÄ¾al doprostred skupinky ÃºtoÄnÃkov, ktorÃ sa, vedomÃ si hroziaceho nebezpeÄenstva, hodili na zem. OhluÅ¡ujÃºci vÃ½buch preÅ¥al tmu noci.

TlsÅ¥och vyuÅ¾il prekvapujÃºci zÃ¡sah generÃ¡la a utekal k dverÃ¡m spolujazdca, vysadol a s jednou nohou eÅ¡te vonku kriÄal: âChoÄ, choÄ!â

ChudÃ½ stlaÄil pedÃ¡l plynu aÅ¾ na podlahu, gumy zapÃskali a vozidlo vyskoÄilo smerom k starej brÃ¡ne opustenej Å¡opy. VÃ¡ha vozidla Ä¾ahko prerazila hrdzavÃ½ plech vrÃ¡t, ktorÃ© padli na zem. Auto pokraÄovalo vo svojej blÃ¡znivej jazde a niÄilo vÅ¡etko, Äo mu stÃ¡lo v ceste. StarÃ© ÄrepnÃky, polorozpadnutÃ© drevenÃ© debniÄky, stoliÄky, dokonca aj dva stÄºpy osvetlenia. Z autom sa zdvihli mraky prachu a piesku. ChudÃ½ za volantom sa sÃce snaÅ¾il vyhÃ½baÅ¥ sa prekÃ¡Å¾kam, pri otÃ¡ÄanÃ volantom doprava a doÄ¾ava vyuÅ¾Ãval svoju hmotnosÅ¥, no nedokÃ¡zal sa vyhnÃºÅ¥ polorozpadnutÃ©mu drevenÃ©mu stÄºpu, ktorÃ½ podopieral celÃº strieÅ¡ku. Å opa sa zatriasla a potom sa zrÃºtila, ako keby na Åu dopadla obrovskÃ¡ skala. Toto vÅ¡etko sa stalo vo chvÃli, keÄ vozidlo potom, Äo prerazilo aj zadnÃ© dvere, vyletelo zo starej dielne a vletelo do hromady odpadkov, ktorÃ¡ ostala na boku cesty. Tam sa auto zastavilo.

âDoÅ¡Ä¾aka,â zvolal generÃ¡l, ktorÃ½ uÅ¾ niekoÄ¾kokrÃ¡t udrel hlavou do dverÃ vozidla. âKto Å¥a uÄil Å¡ofÃ©rovaÅ¥?â

Ako odpoveÄ chudÃ½ znovu stlaÄil pedÃ¡l akcelerÃ¡tora aÅ¾ na podlahu a snaÅ¾il sa vyslobodiÅ¥ vozidlo z odpadkov. Medzi kolesÃ¡ sa dostalo niekoÄ¾ko farebnÃ½ch handier a za zadnom nÃ¡raznÃku ostal zavesenÃ½ starÃ½ televÃzor. Musel sa najprv vymotaÅ¥ z odpadkov, aÅ¾ potom preÅ¡iel na okraj cesty. Nakoniec sa podarilo dostaÅ¥ vozidlo cez nÃzky obrubnÃk na hlavnÃº cestu smerujÃºcu na vÃ½chod.

âKto to bol, doÄerta?âopÃ½tal sa tlsÅ¥och, kÃ½m sa koneÄne bezpeÄne usadil na sedadle a zatvoril dvere.

âTo by si sa mal opÃ½taÅ¥ svojho kamarÃ¡ta v krÄme,â odpovedal struÄne chudÃ½.

âAk sa mi dostane do rÃºk, dÃ¡m mu zoÅ¾raÅ¥ vÅ¡etky lyÅ¾ice a vidliÄky, a aj varechy.â

âNo Äo uÅ¾, kamarÃ¡t mÃ´j. UÅ¾ by si mal vedieÅ¥, Å¾e tu nemÃ´Å¾eÅ¡ veriÅ¥ nikomu.â A kÃ½m zabÃ¡Äal do uliÄky vpravo, dodal: âAspoÅ sme si dali nieÄo pod zub.â

TmavÃ© auto sa rozbehlo do tmavej noci, no za sebou nechÃ¡valo nezvyÄajnÃº stopu neidentifikovanej kvapaliny.

KozmickÃ¡ loÄ Theos â Prezident

âAle odkiaÄ¾ berie energiu na vytvorenie takÃ©ho silnÃ©ho silovÃ©ho poÄ¾a?â opÃ½tal sa zvedavo plukovnÃk, zatiaÄ¾ Äo pozorne sledoval prÃ¡ve vytvorenÃ½ svietnik.

âEnergia je vÅ¡ade, v kaÅ¾dom mieste vesmÃru,â odvetil Azakis. âToto vÅ¡etko, Äo ho tvorÃ, je otÃ¡zkou hmoty a hmota nie je niÄ inÃ©, ako ako forma energie a naopak. Dokonca aj Å¾ivÃ© bytosti nie sÃº niÄ inÃ© ako jednoduchÃ© formy energie a hmoty.â

âSme z rovnakej lÃ¡tky ako hviezdy,â poÅ¡epkala uchvÃ¡tenÃ¡ Elisa, ktorÃ¡ si pripamÃ¤tÃ¡vala slovÃ¡ niekoho slÃ¡vneho, ale v tej chvÃli si nevedela spomenÃºÅ¥ na jeho meno.

âTak s tÃ½m sÃºhlasÃm, ale dokÃ¡zaÅ¥ ju takto skrotiÅ¥, to nie je len tak,â odpovedal plukovnÃk.

Chcel sa opÃ½taÅ¥ ÄalÅ¡ie veci, ale preruÅ¡ila ho melÃ³dia blues vychÃ¡dzajÃºca z jeho mobilu.

âKto to je?â opÃ½tal sa nahlas, kÃ½m ÄÃtal meno volajÃºceho âCamp Adder â VÃ¤zenieâ.

âPlukovnÃk Hudson,â povedal stroho do mikrofÃ³nu.

âPlukovnÃk, koneÄne.â

Jack ihneÄ rozpoznal hlas Äierneho serÅ¾anta, ktorÃ½ ho sprevÃ¡dzal uÅ¾ na mnohÃ½ch akciÃ¡ch. âSerÅ¾ant, Äo sa stalo?â

âSÃº to uÅ¾ hodiny, Äo vÃ¡s hÄ¾adÃ¡m. Kde ste, preboha?!â

âNo, dalo by sa povedaÅ¥, Å¾e sa otÃ¡Äam ako mesiac okolo zeme. Ale povedzte, serÅ¾ant, Äo sa stalo?â

âChcel som vÃ¡s iba informovaÅ¥, Å¾e vaÅ¡a Å¾iadosÅ¥ o presun generÃ¡la bola splnenÃ¡ bez problÃ©mov.â

âÅ½iadosÅ¥ o presun generÃ¡la? O Äom to, do riti, hovorÃte?â

âMÃ¡m pred sebou pÃsomnÃ½ rozkaz, vami podpÃsanÃ½, ktorÃ½ autorizuje generÃ¡la Richarda Wrighta a plukovnÃka Olivera Morrisa, aby prevzali generÃ¡la Campbella a previezli do na miesto top secret. Overil som podpis, je skutoÄne vÃ¡Å¡.â

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ЛитРес».

Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.

Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.