Дiтям кульбаб
Про життя, про цінності, які в ньому існують. І звичайно ж, про Вітер
Діка Кара

перевод книги «Детям одуванчиков» (автор Дика Кара) с русского на украинский язык

Переводчик Людмила Еременко

Переводчик Анатолій Еременко

© Діка Кара, 2021

© Людмила Еременко, перевод, 2021

© Анатолій Еременко, перевод, 2021

ISBN 978-5-0055-6559-4

Создано в интеллектуальной издательской системе Ridero

Надходив вечір.

На зміну денній спекоті непомітно прийшла вечірня прохолода.

Все живе нарешті зітхнуло з полегшенням. Рослини та тварини готувалися до сну. Набридливі мошки відправились на вечірню прогулянку.

А тим часом старий кульбаба вирішив перед сном погомоніти з онучатами-кульбабенятами.

– Стародавні кульбаби казали, що одна з головних цінностей життя – це право самому робити свій вибір та вдалий напрям Вітру. Але ж я кажу вам – що все це умовно. Головна цінність – батьківський листок, що зростає поряд.

Кульбабенята з подивом перезирнулися.

– Діду, чому батьківський листок – це цінність? – спитав онучок.

– Неважливо. Прийде час – самі все зрозумієте! – невдоволено пробурмотів дід. «Н-так, ранувато ще, не доросли» – подумав старий, а вголос вимовив:

– Лягайте спати. Бо вже пізно.

Слова діда засіли у голові кульбабеняти і він ніяк не міг заснути.

– Діду, розкажи, будь-ласка, про що ти казав. Яке це має значення? Тобі ж це нічого не варто? Поділися мудрістю!

– Мудрістю… чи дурістю… – загадково відповів дід, не відкриваючи очей.

– То розкажеш? – не здавався онучок.

– Ну що ж, слухай, – позіхнув кульбаба та неквапливо почав свою розповідь.

На мальовничому схилі гори жили кульбаби. Ці доброзичливі створіння були розпещені чистим повітрям та безмежною материнською турботою Сонця.

Ще у квітні, як тільки зійшов перший сніг, кульбабенята дружно проклюнулися до світла і жили собі в своє задоволення. Ними милувалися звірі, птахи та усілякий подорожній. Вони тягнулися до Сонця, даруючи світу свої чарівні усмішки, щиро радіючи кожному дню.

Зранку з першими променями Сонця один за одним кульбабенята прокидалися в солодкій млості, потягувалися і одягали свої яскраві жовті капелюшки. Наприкінці дня, засинаючи, вони бажали всьому, що зростає, повзає, бігає, ходить та літає, теплої безтурботної ночі та солодких сновидінь.

Так минав день за днем.

За квітневою прохолодою прийшов тендітно теплий травень.

Кульбабенята стали вже дорослими кульбабами. Вели дорослі розмови, обзаводилися сім’ями і вже замислювалися про дітей.

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ЛитРес».

Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.

Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.