Diplomatari de la Unió del Regne de València (1347-1349)

fonts històriques valencianeS 59.

Diplomatari de la Unió del Regne de València (1347 – 1349)

Edició a cura de

Mateu Rodrigo Lizondo

2013

fonts històriques valencianeS

Directors de la col·lecció Antoni Furió i Enric Guinot

Sèrie Documents Històrics Valencians 6

en coedició amb l’Acadèmia Valenciana de la Llengua

Directors Ramon Ferrer i Albert Hauf

© De l’edició, introducció i índexs: Mateu Rodrigo Lizondo, 2013 © D’aquesta edició: Universitat de València, Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2013 Disseny de la col·lecció: J.P.

Il·lustració de la coberta: Escut del rei Pere el Cerimoniós, procedent de la porta del Real de la muralla de València (pedra blava, 112 × 66 cm; any 1375). Museu de Belles Arts de València. Fotografia: Paco Alcántara

Maquetació: Inmaculada Mesa ISBN: 978-84-370-9325-3 Edició digital

Índex general

Introducció

El conflicte de la Unió

Les corts de 1348-1349

Criteris d’edició observats

Diplomatari de la Unió del regne de València

1.UNA FISCALITAT REIAL ONEROSA. LES FRICCIONS ENTRE ELS CIUTADANS I ELS NOBLES I CAVALLERS (1345-1347)

1.NOMENAMENT D’UNA COMISSIÓ PEL CONSELL DE LA CIUTAT DE VA LÉNCIA A FI D’ACTUAR EN LA CONTROVÉRSIA SORGIDA AMB ELS NOBLES I CAVALLERS, PER LA TAXA SOBRE ELS BÉNS DELS VEÏNS QUE ES DESTINA ALS DEUTES MUNICIPALS (1345 maig 24, València)

2.LA CIUTAT DE VALÉNCIA I LA VILA DE XÀTIVA ACORDEN CONSTITUIR UNA UNIÓ CONTRA ELS NOBLES I ELS CAVALLERS DEL REGNE, QUE TAMBÉ S’HAN ASSOCIAT (1345 setembre 20, València)

3.EL CONSELL DE VALÉNCIA ES PLANY EN CARTA AL REI DEL GRAN ENDEUTAMENT DE LA CIUTAT, I DE L’OPRESSIÓ FISCAL QUE SUPORTA EL POBLE (1345 octubre 27, València)

4.CREDENCIAL DE PERE EL CERIMONIÓS A FAVOR DE JOAN FERRANDIS MUNYÓS, MESTRE RACIONAL, I DE BERENGUER DE CODINACHS, ESCRIVÀ DE RACIÓ DE LA REINA, ENVIATS A LA CIUTAT DE VALÉNCIA (1345 desembre 1, Girona)

5.EL CONSELL DE VALÉNCIA MANA CONVOCAR LA HOST ARMADA, PER A MARXAR, SI CAL, CONTRA ELS SENYORS DE VILES I CASTELLS QUE PERTURBEN ELS DRETS D’EMPRIUS DE LA CIUTAT (1346 gener 12, València)

6.EL CONSELL DE LA CIUTAT PREN L’ACORD DE TAXAR ELS BÉNS DELS VEÏNS, AMB LA FINALITAT DE RESCATAR L’ARRENDAMENT DELS IMPOSTS MUNICIPALS I SUPRIMIR-LOS (1346 juliol 7, València)

2.UNA CRISI SUCCESSÒRIA PROVOCADA, DINS D’UNA POLÍTICA REIAL AUTORITÀRIA (FEBRER-MAIG 1347)

7.EL REI REPRÉN AMB AMENACES EL SEU GERMÁ, L’INFANT JAUME, COMTE D’URGELL, QUE S’HA TRASLLADAT, CONTRA LES ORDRES DEL MONARCA, A ARAGÓ, I HA PROTESTAT DE LA DESIGNACIÓ DE LA INFANTA CONSTANÇA COM A SUCCESSORA (1347 febrer 14, València)

8.JURAMENT I HOMENATGE DE PERE DE XÈRICA, GOVERNADOR DEL REGNE DE VALÉNCIA, DE TENIR EL SEU CÁRREC PER LA INFANTA CONSTANÇA I DEFENSAR EL SEU DRET DE SUCCESSIÓ DELS CONTRARIS (1347 març 21, València, al palau del Real)

9.JURAMENT I HOMENATGE QUE HAN DE PRESTAR AL REI I A LA INFANTA PRIMOGÉNITA CONSTANÇA ELS ALCAIDS DELS CASTELLS REIALS. EN AQUEST CAS JURA L’ALCAID DEL CASTELL DEL POYO, A ALPONT (1347 març 24, València, al palau del Real)

10.PERE EL CERIMONIÓS COMUNICA A MIGUEL DE GURREA, GOVERNADOR D’OSCA, ELS CANVIS OPERATS EN EL GOVERN DEL REGNE DE VALÉNCIA, LA DESTITUCIÓ DE L’INFANT JAUME I ELS PODERS CONFERITS A LA PRIMOGÈNITA (1347 març 28, València)

11.RESPOSTA DELS JURATS I CONSELL DE VALÉNCIA A LES CARTES DEL REI I DE LA INFANTA CONSTANÇA SOBRE LA PRELACIÓ D’AQUESTA EN LA SUCCESSIÓ, SEGONS EL DICTAMEN D’UNA ASSEMBLEA DE JURISTES (1347 abril 11, València, al palau del Real)

12.EL CONSELL DE VALÉNCIA ACORDA OPOSAR-SE A UNA PROVISIÓ REIAL SOBRE L’OFICI DE NOTARIS, QUE VULNERA ELS FURS I ELS PRIVILEGIS DE LA CIUTAT (1347 abril 18 i 20, València)

13.PERE EL CERIMONIÓS DEMANA AL JURISPERIT LOPE DE AÏNSA UN INFORME DE LES ACTIVITATS DE L’INFANT JAUME A SARAGOSSA. EL MATEIX, A L’OÏDOR DE LA CORT JOAN XIMENES D’OSCA (1347 abril 26, València)

14.EL CONSELL DE VALÉNCIA ACORDA ASSUMIR LA DEFENSA DE TOTS AQUELLS QUE REBEN AMENACES DE LA CORONA PER DEFENSAR ELS FURS I PRIVILEGIS DE LA CIUTAT. AIXÍ MATEIX, INTIMA AL GOVERNADOR DEL REGNE, PERE DE XÈRICA, I AL SEU LLOCTINENT, ANDREU GUILLEM ESCRIVÁ, QUE NO ES TITULEN EN EL CÁRREC PER LA INFANTA (1347 maig 8, València)

15.EL CONSELL DE VALÉNCIA CONVOCA ELS PRELATS, NOBLES, VILES I LLOCS DEL REGNE PER TAL DE FORMAR UNA UNIÓ, EN DEFENSA DELS FURS I PRIVILEGIS VALENCIANS (1347 maig 9, València)

16.EL REI AMENAÇA ELS JURATS DE VALÉNCIA AMB PROCEDIR CONTRA LA CIUTAT, ULTRA LA PENA DE PRIVACIÓ DE PRIVILEGIS, SI NO RENUNCIEN A OPOSAR-SE AL NOMENAMENT DE LA INFANTA CONSTANÇA (1347 maig 10, Castelló de la Plana)

17.EL REI ALS JURATS I CONSELL DE VALÉNCIA: ELS MANA NO FER UNIÓ, NI INDUIR-HI LES VILES DEL REGNE, AMB L’OFERIMENT DE REPARAR ELS CONTRAFURS (1347 maig 12, Cabanes)

18.ORDRE DE PERE EL CERIMONIÓS AL GOVERNADOR GENERAL DEL REGNE DE VALALÉNCIA, PERE DE XÈRICA, D’INTITULAR-SE EN EL CÁRREC EXCLUSIVAMENT PEL REI, I NO PER LA INFANTA. IGUALMENT AL GOVERNADOR DE BARCELONA, FERRER DE VILAFRANCA (1347 maig 12, Cabanes)

19.PERE EL CERIMONIÓS CONVOCA L’INFANT RAMON BERENGUER AL COL·LOQUI FIXAT A MONTBLANC EL DIA DE SANT JOAN PRÒXIM, ON L’INFANT JAUME EXPOSARÁ ELS SEUS DRETS A LA SUCCESSIÓ (1347 maig 12, Cabanes)

20.EL REI ORDENA EXPEDIR LES CONVOCATÒRIES AL PARLAMENT DEL DIA DE SANT MIQUEL A MONTSÓ, PER DISCUTIR ELS DRETS DE L’INFANT JAUME, AIXÍ COM PER AL COL·LOQUI PREVI DE MONTBLANC. MANA ESTENDRE CREDENCIALS A JOAN FERRANDIS MUNYÓS, MESTRE RACIONAL, I A BERENGUER DE CODINACHS, COMISSIONATS A LES VILES VALENCIANES (1347 maig 12, Cabanes)

21.EL REI COMISSIONA JOAN FERRANDIS MUNYÓS I BERENGUER DE CO-DINACHS PER A INFORMAR LES VILES REIALS DEL REGNE DE VALÉNCIA DEL DRET A LA SUCCESSIÓ DE LA INFANTA (1347 maig 12, Cabanes)

22.INSTRUCCIONS DEL REI A JOAN FERRANDIS MUNYÓS I BERENGUER DE CODINACHS, ENVIATS ALS JURATS DE VALÉNCIA AMB OFERTES PER ATURAR LA FORMACIÓ DE LA UNIÓ (1347 maig 12, les Coves de Vinromà)

23.PERE EL CERIMONIÓS MANA AL SEU CONSELLER BERENGUER DE CO-DINACHS PROSSEGUIR ELS TRACTES AMB LA NOBLESA DE VALENCIA, A FI D’IMPEDIR LA REVOLTA (1347 maig 19,Tarragona)

24.EL REI ORDENA AL MESTRE DE MONTESA QUE ROMANGA AL REGNE DE VALÉNCIA, PUIX QUE HA DE CELEBRAR CORTS ALS ARAGONESOS I ALS VALENCIANS PER TAL DE REPARAR-LOS ELS GREUGES (1347 maig 22, Tarragona)

25.EL REI COMUNICA AL GOVERNADOR PERE DE XÈRICA LA DECISIÓ DE CELEBRAR CORTS A ARAGÓ I A VALÉNCIA, PER A SATISFER-LOS ELS GREUGES AL·LEGATS (1347 maig 22,Tarragona)

3.LA REACCIÓ DE LA CIUTAT DE VALÈNCIA: PROCLAMACIÓ I EXTENSIÓ DE LA UNIÓ I DIVISIÓ DEL REGNE EN DOS BÀNDOLS (MAIG-NOVEMBRE 1347)

26.PARLAMENT DELS BRAÇOS DEL REGNE DE VALÉNCIA, CONVOCAT PER LA CIUTAT A FI DE CONSTITUIR LA UNIÓ (1347 maig 29, València, al monestir de Predicadors)

27.PERE DE VILANOVA INFORMA EL REI DE L’ASSEMBLEA CELEBRADA A VALÉNCIA PER LA UNIÓ [1347 maig 30-31, València]

28.PERE DE XÈRICA, GOVERNADOR DEL REGNE DE VALÉNCIA, FA SABER AL REI LES SEUES GESTIONS PER TAL DE FRENAR LA CREACIÓ DE LA UNIÓ (1347 maig 31, Xèrica)

29.PROCLAMACIÓ DE LA UNIÓ DEL REGNE DE VALÉNCIA, AMB L’OBJECTE DE PRESERVAR ELS SEUS FURS I PRIVILEGIS I OBTENIR LA REPARACIÓ DE LES ACTUACIONS ANTIFORALS DE LA MONARQUIA (1347 juny 1, València, al monestir de Predicadors)

30.ELS UNIONISTES D’ARAGÓ COMUNIQUEN ALS JURATS DE VALÉNCIA LA CREACIÓ DE LA LLIGA A SARAGOSSA, I INSTEN ELS VALENCIANS A PRO-CEDIR IGUALMENT (1347 juny 1, Saragossa)

31.PERE EL CERIMONIÓS INSTA BERNAT FERRER I BERENGUER DESPUIG, JURATS RESPECTIVAMENT DE XÀTIVA I DE VALÉNCIA, A ESFORÇAR-SE per iMpedir que es cONstituesca la UNIÓ (1347 juny 1, Vinçà)

32.EL GOVERNADOR PERE DE XÈRICA CONVOCA LA VILA D’ALZIRA AL PARLAMENT ANTIUNIONISTA DE VILA-REAL (1347 juny 3, Xèrica)

33.L’INFANT JAUME D’URGELL JURA LA UNIÓ DE VALÉNCIA, PEL SEU PROCURADOR JOAN LLOPIS DE BOÏL (1347 juny 6, València)

34.ELS JURATS VALENCIANS FAN PATENT ALS UNIONISTES D’ARAGÓ LA INSTITUCIÓ DE LA UNIÓ DEL REGNE DE VALÉNCIA (1347 juny 7, València)

35.EL CONSELL DE VALÉNCIA DICTAMINA SOBRE ELS CAPÍTOLS ELABORATS PER A ESTENDRE LA UNIÓ AL REGNE (1347 juny 7, València)

36.ELS JURATS DE VALÉNCIA AL JUSTÍCIA I JURATS DEL LLOC DE FOIOS: ELS AMONESTEN A JURAR LA UNIÓ EN EL TERMINI DE 10 DIES. LA MATEIXA REQUISITÒRIA S’ADREÇA A ALTRES VILES I LLOCS DEL REGNE (1347 juny 8, València)

37.AMBAIXADA DEL VICECANCELLER RODRIGO DIES AL CONSELL DE VA-LÉNCIA: ELS INSTA DE PART DEL REI A DESISTIR DE FER LA UNIÓ, AMB LA PROMESA DE CELEBRAR CORTS (1347 juny 9, València)

38.ELS MISSATGERS DE LA UNIÓ D’ARAGÓ, MARTÍN DE AHÍN I ARNAU DE FRANÇA, COMPAREIXEN DAVANT DEL CONSELL DE VALÉNCIA (1347 juny 15, València)

39.EL REI AL GOVERNADOR PERE DE XÈRICA, COMPLAGUT DE LA RESPOSTA QUE HA DONAT A LA UNIÓ I DE LA CONVOCATÒRIA D’UNA JUN-TA DE NOBLES, PRELATS I VILES REIALISTES (1347 juny 16, Perpinyà)

40.ELS JURATS DE VALÉNCIA COMUNIQUEN ALS INFANTS JAUME, FERRAN IJOAN I A LA UNIÓ D’ARAGÓ L’ACORD D’ESTABLIR UNA COALICIÓ AMB AQUESTA (1347 juny 20, València)

41.DISPOSICIONS DEL CONSELL DE VALÉNCIA PER A LA DEFENSA DE LA CIUTAT, DECLARANT L’ESTAT DE GUERRA I LA PROHIBICIÓ D’EXTRAU-RE’N CAVALLS I ARMES (1347 juny 21, València)

42.NOMENAMENT PEL CONSELL DE VALÉNCIA DE 16 TRACTADORS I 6 CONSERVADORS PER A DIRIGIR LA UNIÓ (1347 juny 25-26, València)

43.ORDINACIONS DEL CONSELL DE LA CIUTAT PER AL RÉGIM DE LA UNIÓ: RELACIONS AMB LA CORONA, CREACIÓ D’UNA FORÇA ARMADA I OBTENCIÓ DE RECURSOS (1347 juny 27, València)

44.PERE EL CERIMONIÓS AL VESCOMTE D’ILLA: L’ASSABENTA QUE HA DECIDIT AMB EL CONSELL REIAL FIRMAR LES UNIONS, EN EVITACIÓ DE MALS MAJORS (1347 juny 30, Girona)

45.RESPOSTA DEL CONSELL DE VALÉNCIA AL REQUERIMENT DEL VICECANCELLER D’EVITAR L’ÚS DE LA FORÇA: LA CIUTAT ACTUARÁ SEMPRE PER LES VIES LÍCITES (1347 juliol 3 i 6, València)

46.EL NOTARI DESPRATS, PROCURADOR DELS CAVALLERS UNIONISTES, HA ANAT A VILA-REAL A PROTESTAR DAVANT DEL PARLAMENT CONVOCAT PEL GOVERNADOR (1347 juliol 6, València)

47.EL JURISTA GUILLEM ANDREU ACONSELLA ELS JURATS DE VALÉCIA ADMETRE LA VILA DE MORVEDRE EN LA UNIÓ, MALGRAT LES SEUES RESERVES (1347 juliol 6, Morvedre)

48.L’INFANT JAUME ALS JURATS DE VALÉNCIA, EXHORTANT-LOS A PERSEVERAR EN LA UNIÓ (1347 juliol 6, Saragossa)

49.JOAN ESCRIVÁ I MATEU MERCER, ENVIATS DEL REI, DEMANEN UN SALCONDUIT ALS JURATS DE VALÉNCIA PER A TRACTAR AMB LA UNIÓ (1347 juliol 7, Morvedre)

50.LA CORT DE LA UNIÓ D’ARAGÓ ALS JURATS DE VALÉNCIA: TRAMETEN PROCURADORS PER A SIGNAR LA UNIÓ VALENCIANA I OFEREIXEN AJUDA CONTRA EL REI (1347 juliol 9, Saragossa)

51.CREACIÓ D’UNA FORÇA DE 500 DE CAVALL AL SERVEI DE LA UNIÓ. CRIDA A LES ARMES A LA POBLACIÓ DE VALÉNCIA (1347 juliol 11, València)

52.MISSATGERIA DEL REI AL MESTRE DE MONTESA I AL GOVERNADOR XÈRICA. DUBTA DE L’EFICÁCIA DE LA FRATERNITAT REIALISTA, I NO DESCARTA INGRESSAR TOTS EN LA UNIÓ (1347 juliol 11, València)

53.EL REI PREGA ELS JURISTES VALENCIANS DOMINGO EIMERICH, DO-MINGO DE MONTSÓ I JOAN SALA QUE, AL SI DE LA UNIÓ, TREBALLEN A FAVOR DE LA CORONA (1347 juliol 11, València)

54.LA REINA VÍDUA, ELIONOR DE CASTELLA, FA CERT ALS JURATS DE VA-LÉNCIA LA SEUA BONA DISPOSICIÓ I LA DELS SEUS FILLS ENVERS LA CIUTAT (1347 juliol 13, Conca)

55.ELS JURATS DE LA VILA D’ALZIRA PREVENEN ELS REGIDORS DE VALÉN-CIA DE L’ACTITUD OBSTRUCCIONISTA DE LA VILA DE XÀTIVA EN CONTRA DE LA UNIÓ (1347 juliol 14, Alzira)

56.L’INFANT FERRAN ALS JURATS DE VALÉNCIA: NO POT ACUDIR A LA CIUTAT, CAR HAVIA ESTAT ABANS REQUERIT D’ANAR A SARAGOSSA PER PART DE LA UNIÓ D’ARAGÓ (1347 juliol 14, Conca)

57.LA UNIÓ DE VALÉNCIA NOMENA PROCURADORS PER A PRESTAR HOMENATGE A LA UNIÓ D’ARAGÓ I REBRE’L RECÍPROCAMENT. CRIDA COMMINATÒRIA ALS HABITANTS DE LA CIUTAT I DEL REGNE QUE NO HAGEN JURAT ENCARA LA UNIÓ (1347 juliol 19, València)

58.ACTA DE LA COALICIÓ ENTRE LES UNIONS DE VALÉNCIA I D’ARAGÓ, I CAPÍTOLS ESTIPULATS ENTRE AMBDUES FORMACIONS (1347 juliol 19, València)

59.LA UNIÓ DE VALÉNCIA COMUNICA A LA D’ARAGÓ LA SIGNATURA DEL PACTE DE COALICIÓ AMB ELS SEUS PROCURADORS. ENVIEN A SARAGOSSA A RECLUTAR CAVALLERIA (1347 juliol 23, València)

60.ELS PROCURADORS DEL LLOC DE TORÍS JUREN LA UNIÓ (1347 juliol 24, València)

61.ORDINACIONS DE LA FORÇA DE CAVALLERIA DE LA UNIÓ, DISPOSADES PEL CONSELL DE VALÉNCIA (1347 juliol 25, València)

62.LA UNIÓ D’ARAGÓ ANUNCIA A LA DE VALÉNCIA L’OBERTURA DE CORTS ARAGONESES EL 15 D’AGOST, ON PODRAN ENVIAR PROCURADORS DAVANT DEL REI (1347 juliol 25, Saragossa)

63.CRIDA DELS JURATS I UNIÓ DE VALÉNCIA: EXHORTEN TOTS ELS AGREUJATS CONTRA FUR A MANIFESTAR-HO A LA SALA EN EL TERMINI DE 15 DIES (1347 juliol 26, València)

64.DECLARACIÓ DEL NOTARI ARNAU FIGUERES DELS GREUGES QUE DIU HAVER REBUT ELS VEÏNS DE LA CIUTAT DE VALÉNCIA DE PART DE LA CORONA [1347, València]

65.UN GRUP DE MERCADERS FUSTERS DENUNCIA LES EXACCIONS QUE ELS IMPOSEN ELS SENYORS TERRITORIALS DE LES RIBERES DEL TÚRIA I DEL XÚQUER I EL MATEIX REI [1347, València]

66.ELS JURATS DE VALÉNCIA ALS DE XÀTIVA: PROTESTEN DE LES SEUES ACTUACIONS CONTRA LA UNIÓ I LES FALSETATS ESCAMPADES CONTRA LA CIUTAT I CONTRA LA LLIGA (1347 juliol 26, València)

67.ELS JURATS D’ALCOI ALS DE VALÉNCIA: EN RESPOSTA AL SEU REQUERIMENT PEREMPTORI PERQUÈ JUREN LA UNIÓ, DEMANEN CÒPIA DELS CAPÍTOLS DE LA LLIGA (1347 juliol 27, Alcoi)

68.ELS JURATS DE VALÉNCIA I ELS CONSERVADORS DE LA UNIÓ PREGUEN LES VILES DE XIXONA, PENÁGUILA, GANDIA, DéNIA, OLIVA, ONTINYENT, BOCAIRENT, BIAR, VILAJOIOSA, COCENTAINA I PLANES QUE DONEN AUXILI ALS LLOCS VEÏNS EN CAS D’ATAC (1347 juliol 31, València)

69.ELS JURATS I UNIÓ DE VALÉNCIA A ALFONS ROGER DE LLORIA, SENYOR DE COCENTAINA, DEMANANT QUE CESSE EN LES AMENACES ALS SEUS VASSALLS UNIONISTES (1347 agost 1, València)

70.CONTRA LA PRAGMÁTICA DEL REI QUE SUSPÉN EN LLURS FUNCIONS ELS NOTARIS I JURISTES DEL REGNE, LA UNIÓ ELS HI AUTORITZA, PER SER CONTRA FUR (1347 agost 4, València)

71.BERENGUER DE CODINACHS, CONSELLER REIAL, ALS JURATS DE VA-LÉNCIA: COMUNICA QUE HA REBUT COMISSIÓ DEL MONARCA PER INSTAR A LA PAU AMBDÓS BÁNDOLS ENFRONTATS (1347 agost 10, València, al palau del Real)

72.ACTA DE LA PRESENTACIÓ ALS LLOCS DE LA TINENÇA DE CULLA D’UN REQUERIMENT DEL MESTRE DE MONTESA DE NO JURAR LA UNIÓ. CONTESTEN QUE HO FARAN SI NO ELS SÓN RESTITUÏTS ELS SEUS FURS ORIGINARIS (1347 agost 8 i 13, Benassal)

73.ACTA DE PROCURACIÓ DELS SÍNDICS DE VALÉNCIA QUE ACUDIRAN AL REI EN CORTS DE SARAGOSSA, PER TRACTAR DELS GREUGES I LA CONFIRMACIÓ DE LA UNIÓ (1347 agost 11, València)

74.CARTA DE PERE BELLUGA, SÍNDIC A SARAGOSSA, ALS JURATS DE VA-LÉNCIA, INFORMANT DE L’ENTRADA DEL REI A LA CAPITAL ARAGONESA (1347 agost 16, Saragossa)

75.EL NOBLE BERENGUER DE VILARAGUT ALS JURATS DE VALÉNCIA: HA REBUT AMENACES DEL GOVERNADOR I D’ALTRES BARONS PER HAVER JURAT LA UNIÓ (1347 agost 17, Ontinyent)

76.PERE BELLUGA ALS JURATS DE VALÉNCIA: EL REI HA OBERT LES CORTS D’ARAGÓ I ES MOSTRA BEN DISPOSAT PER A UNA ENTESA AMB ELS UNIONISTES (1347 agost 18, Saragossa)

77.ELS MISSATGERS VALENCIANS A CORTS DE SARAGOSSA DEMANEN ALS JURATS I UNIÓ DIVERSOS DOCUMENTS (1347 agost 19,Tortosa)

78.ELS JURATS I ELS CONSERVADORS DE LA UNIÓ INSTEN ELS SÍNDICS A SARAGOSSA A ACCELERAR LA TRAMESA DE CAVALLERIA, PER TAL DE FER FRONT ALS REIALISTES (1347 agost 24, València)

79.ELS SÍNDICS VALENCIANS A SARAGOSSA INFORMEN QUE, MALGRAT QUE EL REI HA VOLGUT EXPULSAR-LOS, LI HAN POGUT DECLARAR ELS SEUS GREUGES EN CORTS (1347 agost 27, Saragossa)

80.ELS HOMES DEL LLOC D’ALBOCÁSSER, REFUGIATS A CATÍ PER ESCAPAR DEL MESTRE DE MONTESA, SOL·LICITEN AJUDA DEL CONSELL DE VALÉNCIA PER MANTENIR-S’HI (1347 setembre 2, Catí)

81.ELS MISSATGERS VALENCIANS A SARAGOSSA INFORMEN QUE HAN TRACTAT L’ANADA DE L’INFANT FERRAN A VALÉNCIA AMB 300 DE CAVALLERIA (1347 setembre 3, Saragossa)

82.EL REI PERE ORDENA AL GOVERNADOR XÈRICA, EL MESTRE DE MONTESA I ALTRES NO ATACAR LA UNIÓ DE VALÉNCIA, ATESA LA BONA MARXA DELS AFERS A ARAGÓ (1347 setembre 6, Saragossa)

83.EL REI ALS JURATS D’ALPONT, ALS QUI AGRAEIX LA SEUA NEGATIVA A ADHERIR-SE A LA UNIÓ (1347 setembre 8, Saragossa)

84.ELS SÍNDICS VALENCIANS A ARAGÓ INFORMEN DE L’ACORD DEL REI AMB LA UNIÓ ARAGONESA SOBRE LA COMPOSICIÓ DEL CONSELL REIAL (1347 setembre 13, Saragossa)

85.ELS SÍNDICS A LES CORTS D’ARAGÓ FAN SABER ALS JURATS I UNIÓ DE VALÉNCIA QUE HAN DESIGNAT ELS REPRESENTANTS VALENCIANS PER AL CONSELL DEL REI (1347 setembre 18, Saragossa)

86.EL GOVERNADOR PERE DE XÈRICA EXHORTA A LA RECONCILIACIÓ ELS JURATS DE VALÉNCIA, I A SUSPENDRE ELS EMBARGAMENTS I RESTRICCIONS (1347 setembre 21, Xèrica)

87.ELS JURATS MORELLANS ES QUEIXEN ALS DE VALÉNCIA DE LES REPRESÁLIES SOFERTES PER UNS MERCADERS DE CATÍ, PER CAUSA D’UNES COBLES CONTRA LA UNIÓ (1347 setembre 25, Morella)

88.ELS PROCURADORS VALENCIANS A SARAGOSSA INFORMEN QUE EL REI HA REBUTJAT ADMETRE ELS CONSELLERS NOMENATS PER LA UNIÓ, ENMIG D’UN GRAN AVALOT (1347 octubre 4, Saragossa)

89.PERE BELLUGA, SÍNDIC A SARAGOSSA, CERTIFICA ELS JURATS I UNIÓ DE VALÉNCIA DE LES DIFICULTATS QUE PASSEN ELS TRACTES AMB EL REI (1347 octubre 6, Saragossa)

90.ELS PROCURADORS DE VALÉNCIA EXPOSEN ALS JURATS LES RAONS PERQUÈ LA UNIÓ D’ARAGÓ REFUSA CONFIRMAR ALGUNS PUNTS DE LA COALICIÓ PACTADA (1347 octubre 7, Saragossa)

91.ELS MISSATGERS VALENCIANS A SARAGOSSA INFORMEN QUE EL REI, SOBTADAMENT, HA CONFIRMAT LES DONACIONS DEL SEU PARE A LA REINA VÍDUA I ELS INFANTS (1347 octubre 11, Saragossa)

92.ELS JURATS DE VALÉNCIA I ELS CONSERVADORS ALS SÍNDICS A SARA GOSSA: CRITIQUEN LA NEGATIVA DELS D’ARAGÓ A CONFIRMAR CERTS ACORDS D’AJUDA MÚTUA (1347 octubre 11-13, València)

93.ELS MISSATGERS ENVIATS A GANDIA A PRESTAR ACATAMENT A LA NOVA REINA, ELIONOR DE PORTUGAL, FAN SABER ALS JURATS DE VALÉNCIA QUE AQUELLA VIATJARÁ DIRECTAMENT A BARCELONA, SENSE PASSAR PER LA CIUTAT (1347 octubre 19, Gandia)

94.ELS PROCURADORS VALENCIANS A SARAGOSSA COMUNIQUEN ALS JURATS QUE HAN ACCEPTAT LA PROPOSTA DEL REI D’ANAR A LLEIDA PER TRACTAR PERSONALMENT AMB ELL (1347 octubre 27, Saragossa)

95.CARTA ANÒNIMA, PROBABLEMENT D’UN CORTESÁ, ALS DIRIGENTS DE LA UNIÓ DE VALÉNCIA: INFORMA QUE EL REI S’INCLINA A ATORGAR LA MAJORIA DE LES DEMANDES (1347 octubre 27, Saragossa)

96.INSTRUCCIONS SECRETES DE PERE EL CERIMONIÓS AL SEU ONCLE, L’INFANT PERE DE RIBAGORÇA: LI ORDENA ARRESTAR L’INFANT JAUME QUAN AQUEST TORNE A CATALUNYA [1347 octubre 27, Fraga]

97.EL VICECANCELLER RODRIGO DIES DECLARA AL CONSELL DE VALÉNCIA EL DESIG DEL REI DE VIATJAR AL REGNE PER POSAR-HI PAU. ENTRETANT, MANA QUE CESSEN LES LLUITES (1347 novembre 2, València)

98.L’INFANT JAUME ALS CONSERVADORS DE LA UNIÓ DE VALÉNCIA: MALGRAT LA FALLIDA REUNIÓ DE LLEIDA, SEGUIRÁ PRESSIONANT EL REI (1347 novembre 4, Balaguer)

99.EL CONSELL DE VALÉNCIA ACORDA LA INSTAL·LACIÓ D’UNA CAMPANA PER CRIDAR A LES ASSEMBLEES; ELS QUI NO HAN FIRMAT LA UNIÓ SÓN EXPULSATS DE LA CIUTAT (1347 novembre 18, València)

4.L’ESCLAT DE LA GUERRA CIVIL. ENFRONTAMENT ARMAT DE LA UNIÓ AMB LES FORCES DE LA CORONA (NOVEMBRE-DESEMBRE 1347)

100.ELS CONSERVADORS DE LA UNIÓ RESPONEN A LA PROTESTA DELS JURATS DE XÀTIVA PER LA INCAUTACIÓ D’UN CAVALL, DESTINAT A LA HOST DE DEFENSA DE LA CIUTAT (1347 novembre 22, València)

101.ELS CONSERVADORS DE LA UNIÓ PREGUEN L’INFANT FERRAN QUE ACUDESCA AMB FORÇA MILITAR, PER AUXILIAR-LOS CONTRA EL BÁNDOL REIALISTA (1347 novembre 23, València)

102.ELS CONSERVADORS DE LA UNIÓ DEMANEN ALS JURATS D’ALZIRA QUE POSEN EN PEU DE GUERRA ELS HOMES DE LA VILA, PER TAL D’UNIR-SE A LES FORCES UNIONISTES (1347 novembre 23, València)

103.REQUERIMENT DELS CONSERVADORS ALS JURATS DE TEROL QUE DECLAREN LA SEUA POSICIÓ, CAR HAN SABUT QUE VOLEN DONAR AJUDA ALS REIALISTES VALENCIANS (1347 novembre 24, València)

104.GUIATGE DELS CONSERVADORS A FAVOR DE GUILLEM PIQUER, CARNISSER DE VALÉNCIA, QUE HA JURAT LA LLIGA, PER TAL QUE ELL I EL SEU RAMAT NO SIGUEN MOLESTATS ALS LLOCS DE PASTURA (1347 novembre 24, València)

105.ELS LLOCS DE LA TINENÇA D’ALCALATÉN DEMANEN CONSELL I AJUDA DE LA UNIÓ, CONTRA LA NOVA PEITA IMPOSADA PER LA SENYORA, TODA PERES D’URREA (1347 novembre 27, Llucena)

106.LA UNIÓ DE VALÉNCIA REQUEREIX JOAN XIMENES D’URREA QUE HI VAJA AMB TROPA DE CAVALLERIA D’ARAGÓ, PER AJUDAR EN LA DEFENSA CONTRA ELS REIALISTES (1347 novembre 27, València)

107.ELS CONSERVADORS DE LA UNIÓ DEMANEN ALS JURATS D’ALZIRA QUE PRENGUEN LES CASES DELS SENYORS D’ALCÁSSER, LLOMBAI I LA POBLA LLARGA, LLOCS DEL TERME DE LA MATEIXA VILA, I QUE VEDEN LA TRETA DE CAVALLS I ARMES (1347 novembre 27, València)

108.LA UNIÓ INSTA ELS JURATS DE MORVEDRE A ENVIAR SÍNDICS A VA-LÉNCIA, PER TAL DE PARTICIPAR EN LES JUNTES, I POSAR LA VILA EN PEU DE GUERRA (1347 novembre 28, València)

109.ELS CONSERVADORS EXIGEIXEN AL NOBLE GUILLEM RAMON DE MONTCADA QUE JURE LA UNIÓ, AMB L’AMENAÇA DE PROCEDIR CONTRA ELL (1347 novembre 28, València)

110.ELS JURATS DE COCENTAINA SOL·LICITEN PEREMPTÒRIAMENT AUXILI CONTRA ALFONS ROGER DE LLORIA, SENYOR DE LA BARONIA, QUE HA POSAT SETGE A LA VILA (1347 novembre 28, Cocentaina)

111.LA UNIÓ REQUEREIX LES ALJAMES DE SARRAÏNS D’ALBALAT DELS TA-RONGERS I D’ALTRES LLOCS QUE CESSEN EN AJUDAR ELS REIALISTES, AMB AMENACES (1347 novembre 29, València)

112.EL NOTARI JAUME DESPRATS ÉS ENVIAT PER LA UNIÓ A ALGUNS LLOCS UNIONISTES, PER DEMANAR-LOS LA TRAMESA DE BALLESTERS I LLANCERS A ALZIRA (1347 novembre 30, València)

113.ELS CONSERVADORS EXIGEIXEN PER SEGONA VEGADA A LA UNIÓ D’ARAGÓ QUE ELS HI ENVIE CAVALLERIA, SEGONS EL PACTE, A L’ESPERA D’UN ATAC REIALISTA (1347 novembre 30, València)

114.ELS CONSERVADORS RECLAMEN L’ENTREGA DEL CASTELL DE RIBAROJA, PER EVITAR QUE L’OCUPEN ELS DEL REI (1347 desembre 1, València)

115.DEMANEN LA TRAMESA DE MÉS FORÇA DE LA UNIÓ DE VALÉNCIA A ALZIRA, ATESA LA SUPERIORITAT NUMÉRICA DE LA HOST DE XÀTIVA (1347 desembre 1, Alzira)

116.ELS CONSERVADORS DE LA UNIÓ ANUNCIEN LA MARXA DE 50 CAVALLS I 5.000 PEONS EN AUXILI D’ALZIRA (1347 desembre 1, València)

117.EL NOBLE GILABERT DE CENTELLES INTENTA DISSUADIR FRANCESC D’OLLO, INVOCANT LA MÚTUA AMISTAT, DE MILITAR EN LA UNIÓ CONTRA XÀTIVA [1347 desembre 1, Castelló de Xátiva]

118.EL NOBLE HUMBERT DE CRUÏLLES NOTIFICA ALS CONSERVADORS L’OCUPACIÓ DEL CASTELL DE BÉTERA, I DEMANA MATERIAL, HOMES I DINERS PER A LA DEFENSA (1347 desembre 3, Bétera)

119.EL REI ANUNCIA A PERE DE XÈRICA L’ANADA AL REGNE DE VALÉNCIA DE l’INFANT PERE AL FRONT D’UN EXÉRCIT, PER TAL DE SOTMETRE MILITARMENTE LA REVOLTA (1347 desembre 8, Barcelona)

120.DESCRIPCIÓ DE LES BATALLES DE LA POBLA LLARGA (4-DESEMBRE-1347) I DE BÉTERA (17-DESEMBRE-1347), SEGONS LA DECLARACIÓ DE FRANCESC RODEJA, CONSERVADOR DE LA UNIÓ, EN EL SEU PROCÉ (1348 desembre 11, València)

121.ELS JURATS DE VALÉNCIA I ELS CONSERVADORS COMUNIQUEN A LA UNIÓ D’ARAGÓ LA VICTÒRIA DE BÉTERA CONTRA LES FORCES DEL GOVERNADOR (1347 desembre 17-18, València)

122.COMISSIÓ ENCARREGADA PER LA UNIÓ DE REBRE LES MANIFESTACIONS DELS DANYS REBUTS PELS UNIONISTES, I DE LA INCAUTACIÓ DELS BÉNS DELS CONTRARIS (1347 desembre 30, València; 1348 gener 15 i 17, València)

123.COMISSIÓ NOMENADA PER LA UNIÓ A FI DE VENDRE ELS CENSALS I BÉNS IMMOBLES QUE ES TROBEN DE PROPIETAT DELS REIALISTES (1348 febrer 18, València)

5.LA MEDIACIÓ DELS AMBAIXADORS DE CATALUNYA A VALÈNCIA I ELS TRACTAMENTS DE LA UNIÓ AMB EL REI A MORVEDRE (GENER-MARÇ 1348)

124.PROPOSTES DELS MEDIADORS DEL PRINCIPAT DE CATALUNYA PER A UN ACORD PACÍFIC ENTRE LA UNIÓ DE VALÉNCIA I EL REI PERE [1348 febrer?]

125.ELS CAPS DE LA UNIÓ AL BISBE DE TORTOSA I ELS MEDIADORS DE CATALUNYA: DEMANEN L’APROVACIÓ DELS CAPÍTOLS LLIURATS AL REI, SENSE MÉS DILACIÓ (1348 febrer 19, València)

126.RÈPLIQUES DE LA UNIÓ A LES RESPOSTES DONADES PEL REI ALS SEUS CAPÍTOLS, AMB NOVES ADDICIONS [1348 febrer, València]

127.RESPOSTES DE PERE EL CERIMONIÓS A LES RÉPLIQUES DE LA UNIÓ SOBRE ELS CAPÍTOLS PRESENTATS A LA CORONA [1348 febrer, Morvedre]

128.TRES NOVES PETICIONS DE LA CIUTAT DE VALÉNCIA AL REI: RETORN AL REIALENC DE LA VILES DE LLÍRIA, CULLERA I COCENTAINA I CORRECCIÓ D’UN FUR [1348 febrer? València-Morvedre]

129.NOVES DEMANDES DE LA UNIÓ AL REI, ENTRE LES QUALS LA CREACIÓ D’UN JUTGE GENERAL DE CONTRAFURS [1348 febrer-març, València]

130.EL REI PERE ATORGA, PER MEDIACIÓ DEL LEGAT PAPAL I DELS AMBAIXADORS DE BARCELONA I DE MALLORCA, LA MAJOR PART DELS CAPÍTOLS PRESENTATS PER LA UNIÓ (1348 [març 25, Morvedre])

131.EL REI EXIGEIX COM A CONDICIÓ, PER A FIRMAR LA UNIÓ, QUE HI SIGUEN REBUTS ELS INFANTS, ELS NOBLES I TOTS ELS HABITANTS DEL REGNE [1348 març, Morvedre]

132.RELACIÓ DE PERSONATGES EXCLOSOS DE LA CASA DEL REI PER LA UNIÓ DE VALÉNCIA, ENTRE ELLS EL BISBE FENOLLET, EL MESTRE DE MONTESA, NOBLES I JURISTES [1348 març? València]

6.L’AVALOT DE MORVEDRE I LA MARXA FORÇADA DE PERE EL CERIMONIÓS A VALÈNCIA. EL MONARCA, EN MANS DE LA UNIÓ (MARÇ-JULIOL 1348)

133.EL REI PERE RELATA A PERE DE XÈRICA I A BERNAT DE CABRERA l’AVALOT ESDEVINGUT A MORVEDRE, QUE L’OBLIGÁ A TRASLLADAR-SE A VALÉNCIA (1348 març 31, València)

134.MEMORIAL DE MATEU ADRIÁ, SECRETARI REIAL, AMB L’ACTA DELS TRACTES ENTRE ELS AMBAIXADORS CATALANS I LA UNIÓ I LES CONDICIONS DEL REI (1348 abril 3, València, al palau del Real)

135.EL REI PERE A L’INFANT PERE DE RIBAGORÇA: EXPLICA EL TUMULT PRODUÏT LA VESPRA DAVANT DEL PALAU I DEMANA CONSELL A FI DE PODER SORTIR DEL REGNE DE VALÉNCIA (1348 abril 7, València)

136.RELAT DE L’ASSALT AL PALAU DEL REAL DEL DIA 6 D’ABRIL ANTERIOR, SEGONS LA DECLARACIÓ DE DOMINGO DE MONTSÓ, CONSERVADOR DE LA UNIÓ, EN EL SEU PROCÉS (1348 desembre 13, València)

137.JURAMENT I HOMENATGE A LA UNIÓ, PRESTAT PELS PROCURADORS DE LA VILA DE SANT MATEU (1348 abril 14, València)

138.ORDRE DEL REI ALS JUSTÍCIES DE VALÉNCIA I D’ALZIRA I ALS OFICIALS COMPETENTS D’IMPEDIR QUE SIGUEN VEXATS ELS SARRAÏNS, QUE FUGEN DEL REGNE PER LA GUERRA, I AL BATLE GENERAL DE NO DONAR-LOS LLICÉNCIA D’EIXIDA (1348 abril 24, València)

139.ELS CONSERVADORS DELEGUEN EN ELS JURATS D’ALPONT PER A REBRE ELS JURAMENTS I HOMENATGES A LA UNIÓ DELS HOMES DE LA VILA (1348 abril 26, València)

140.CARTA DE JOAN XIMENES D’URREA A LA UNIÓ D’ARAGÓ, SOBRE LA PETICIÓ QUE VALÉNCIA PAGUE LA SEUA TROPA I LA POSSIBILITAT DE CELEBRAR UN PARLAMENT GENERAL (1348 maig 18, València)

7.EL REI EN ARAGÓ: LA VICTÒRIA SOBRE LA UNIÓ ARAGONESA. OFENSIVA CONTRA VALÈNCIA. RADICALITZACIÓ DE LA UNIÓ (JULIOL-NOVEMBRE 1348)

141.PERE EL CERIMONIÓS ALS JURATS DE VALÉNCIA: ORDENA QUE PRESTEN AUXILI AL JUSTÍCIA CRIMINAL I ALS OFICIALS REIALS EN IMPEDIR EL SAQUEIG DE LES CASES DELS MORTS DE PESTA (1348 juliol 23, Terol; 1348 agost 2, València)

142.CARTA DE CONHORT DELS CONSERVADORS A LA REINA VÍDUA ELIO-NOR PER LA DESFETA D’ÈPILA (1348 agost 10, València)

143.LA UNIÓ TRAMET UN MISSATGER A CASTELLA, ALS INFANTS FERRAN I JOAN I LA REINA VÍDUA, EN DEMANDA D’AJUDA MILITAR CONTRA UN PRÒXIM ATAC DEL REI (1348 agost 20, València)

144.ELS CONSERVADORS I JURATS DE VALÉNCIA A LA REINA VÍDUA ELIO-NOR, AMB NOTÍCIES DE LA GUERRA (1348 agost 30, València)

145.LA UNIÓ SOL·LICITA DE L’INFANT FERRAN AJUDA MILITAR URGENT, DESPRÉS DE CONÉIXER LA REPRESSIÓ DEL REI PERE A L’ARAGÓ (1348 setembre 2, València)

146.CRIDA DE LA UNIÓ: PROCLAMACIÓ DE JOAN SALA COM A CAPITÁ DE LA GUERRA I IMPOSICIÓ A VALÉNCIA DE L’ESTAT DE SETGE (1348 octubre 9, València)

147.EL GOVERNADOR PERE DE XÈRICA ALS JURATS DE VALÉNCIA: ELS ACUSA DE FORÇAR LES VILES A ENTRAR EN LA UNIÓ, I EXIGEIX LA RESTITUCIÓ DELS CASTELLS DE PATERNA I DEL PUIG (1348 octubre 16, Llíria)

148.ELS CONSERVADORS ALS MISSATGERS TRAMESOS A L’INFANT FERRAN A CASTELLA: INFORMEN ALARMATS DELS ATACS DEL GOVERNADOR I DEL TRASLLAT DEL REI A MORVEDRE (1348 octubre 25, València)

149.ELS CONSERVADORS ALS SEUS MISSATGERS A CASTELLA, AMB NOTÍCIES DE LA GUERRA I DE LA TREVA QUE HAN DECRETAT A INSTÁNCIES DEL REI CASTELLÁ ALFONS XI (1348 novembre 5, València)

8.LA CAIGUDA DE VALÈNCIA (10-DESEMBRE-1348). EL PROCÉS CONTRA LA UNIÓ: UNA DURÍSSIMA REPRESSIÓ. CONVOCATÒRIA DE CORTS DEL REGNE

150.PERE EL CERIMONIÓS INFORMA ELS CONSELLERS GALCERAN DE BELL-PUIG I LLOP DE GURREA DE LA VICTÒRIA REIAL A MISLATA, SEGUIDA DE LA CAIGUDA DE LA CIUTAT DE VALÉNCIA (1348 desembre 11, València)

151.NOTÍCIA DE LES EXECUCIONS DE PRESONERS REIALISTES ORDENADES PER LA UNIÓ, SEGONS LA DEPOSICIÓ D’UN TESTIMONI (1348 desembre 19, València)

152.CÀRRECS FORMULATS CONTRA LA UNIÓ DE VALÉNCIA PEL PROCURADOR FISCAL DEL REI, EN EL PROCÉS INCOAT A L’EFECTE (1348 novembre 21, Sogorb)

153.RELACIÓ D’IMPUTATS EN ELS FETS DE LA UNIÓ DE VALÉNCIA, VIUS I DIFUNTS, AMB L’EXPRESSIÓ DELS SEUS BÉNS [1348]

154.EXHORTACIÓ DE PERE EL CERIMONIÓS AL POBLE DE LA CIUTAT DE VALÉNCIA PERQUÈ ES RETA, AMB LA PROMESA DE PERDÓ, LLEVAT DELS DIRIGENTS (1348 desembre 5, Montcada)

155.ORDRE DEL REI A L’ALCAID DEL CASTELL DE XIVA QUE TRENQUE ELS CAMINS AMB CASTELLA I POSE ESPIES A REQUENA (1348 desembre 7, campament reial a Mislata)

156.EL REI PERE RELATA LA BATALLA DE MISLATA A LES INFANTES, ELS INFANTS ONCLES SEUS, CONSELLERS REIALS I CIUTATS PRINCIPALS DEL SEUS DOMINIS (1348 desembre 11, València)

157.NOTÍCIES DE LA BATALLA DE MISLATA APORTADES PER GUILLEM CANALS, NOTARI, TESTIMONI EN EL PROCÉS DE LA UNIÓ (1349 novembre 19, València)

158.COMISSIÓ DE NOBLES I JURISTES CREADA PER LA CORONA PER A PROCEDIR JUDICIALMENT CONTRA LA CIUTAT DE VALÉNCIA, VILES, LLOCS I INDIVIDUS IMPLICATS EN LA UNIÓ (1348 desembre 11, València)

159.CONVOCATÒRIA REIAL AL CONSELL DE VALÉNCIA PER A LES CORTS DEL REGNE, A CELEBRAR EL TERCER DIA DE NADAL A LA CIUTAT (1348 desembre 11, València)

160.ORDRE DEL REI A L’ALCAID DEL CASTELL DE XIVA QUE ARRESTE TOTS ELS UNIONISTES QUE PASSEN PER LA SEUA JURISDICCIÓ (1348 desembre 12, València)

161.EL REI PERE A L’ALCAID DE XIVA: EN PREVISIÓ D’UN ATAC DE L’INFANT FERRAN DES DE CASTELLA, L’HI ENVIA LES HOSTS DE XÀTIVA I D’ALCOI (1348 desembre 13, València)

162.INTERROGATORI DE JOAN SALA, CAPITÁ DE LA UNIÓ, SOBRE LA INFORMACIÓ QUE ES CREU DONAREN ALS REVOLTATS ALGUNES PERSONES DE LA CASA DEL REI (1348 desembre..., València)

163.INTERROGATORI DE JOAN SALA, JURISTA, CAPITÁ DE LA UNIÓ, EN LA CAUSA SEGUIDA CONTRA ELL (1348 desembre 17, València)

164.BERNAT DE CABRERA I BERENGUER DE CODINACHS DEMANEN AL CONSELL DE VALÉNCIA, EN NOM DE LA CORONA, LA CESSIÓ DEL NOMENAMENT DE JUSTÍCIA CRIMINAL PER TRES ANYS (1348 desembre 22, València)

165.SENTÉNCIA REIAL DE PENA CAPITAL I CONFISCACIÓ DE BÉNS DICTADA CONTRA JOAN SALA I ALTRES DIRIGENTS DE LA UNIÓ (1348 desembre 23, València, al palau del Real)

166.PERDÓ GENERAL ATORGAT PER PERE EL CERIMONIÓS ALS INCULPATS EN LA UNIÓ, LLEVAT DELS FUGITS, ELS DIFUNTS, CAVALLERS I ALTRES (1348 desembre 30, València)

167.L’ABAT D’ARLES, LEGAT PAPAL, PRONUNCIA LA DISSOLUCIÓ DELS JURAMENTS PRESTATS PER QUALSEVOL INDIVIDU A LA UNIÓ (1349 gener 6, València)

168.SEGONA SENTÉNCIA REIAL, CONTRA BERNAT REDON I TRES DIRIGENTS UNIONISTES MÉS (1349 gener 10, València, al palau del Real)

169.CARTA D’AGRAÏMENT DE PERE EL CERIMONIÓS AL PAPA CLIMENT VI PER L’ACTUACIÓ DE L’ABAT D’ARLES, QUE HA EXHORTAT EL POBLE A L’OBEDIÉNCIA AL MONARCA (1349 gener 29, València)

170.VENDA DEL REI AL MESTRE DE MONTESA DEL DRET DE DEMANAR COMPOSICIONS PECUNIÁRIES ALS LLOCS DEL MAESTRAT INSURRECTES (1349 març 10, València, al palau del Real)

171.FÒRMULA DEL JURAMENT DE FIDELITAT I HOMENATGE A LA CORONA QUE ÉS EXIGIT A TOTS ELS LLOCS DE REIALENC DEL REGNE DE VALÉNCIA (1349 març 24, València)

172.PRIVILEGI REIAL PER GARANTIR QUE LA DESIGNACIÓ DIRECTA PER PART DEL MONARCA DELS JUSTÍCIES DE VALÉNCIA, PEL TERMINI DE DOS ANYS, NO PERJUDIQUE LA NORMA FORAL (1349 març 26, València)

173.PERE EL CERIMONIÓS NOMENA UNA COMISSIÓ PER TAL D’OCUPAR ELS BÉNS CONFISCATS ALS UNIONISTES I VENDRE’LS EN PROFIT DEL FISC (1349 abril 22, València)

174.INVESTIGACIÓ ORDENADA PEL REI SOBRE ELS DOMÉSTICS DE LA CASA REIAL QUE VAREN PRESTAR AJUDA A LES UNIONS (1349 desembre 4, València; 1350 gener 20, València)

175.PRIVILEGI REIAL PER GARANTIR LA NORMA FORAL D’ELECCIÓ DE JURATS, MALGRAT LA DESIGNACIÓ DIRECTA EFECTUADA PEL REI ELS DOS DARRERS ANYS (1350 gener 18, València)

176.L’INFANT FERRAN PROCLAMA EL SEU DESNATURAMENT DEL REI D’ARAGÓ, I INSTA ELS JURATS DE BIAR A ADHERIR-S’HI I RESTAURAR LA UNIÓ (1356 octubre 18, a l’horta de Biar)

9.APÈNDIX. CORTS DE VALÈNCIA DE 1349

a) Diari de les corts

177.PROCÉS DE LES CORTS DEL REGNE DE VALÉNCIA (1348 desembre 27-1349 abril 3, València)

b) Documentació complementària de l’assemblea

178.LLISTA DE CONVOCATS A LES CORTS DEL REGNE, EN REPRESENTACIÓ DELS TRES BRAÇOS (1348 desembre, València)

179.CARTA REIAL DE CONVOCATÒRIA A CORTS, DIRIGIDA AL BISBE DE VALÉNCIA, O AL VICARI GENERAL DE LA DIÒCESI (1348 desembre 11, València)

180.ACTES D’INSTITUCIÓ DE SÍNDICS A LES CORTS, ATORGADES PER CIUTATS I VILES, AIXÍ COM PER L’INFANT PERE DE RIBAGORÇA (1348 desembre-1349 gener)

181.CÈDULA PRESENTADA PEL BRAÇ ECLESIÁSTIC, AMB ELS NOMS DELS TRACTADORS QUE EL REPRESENTEN EN CORTS [1349 gener 12, València]

182.CÈDULA PRESENTADA PELS BRAÇOS ECLESIÁSTIC I MILITAR, AMB ELS TRACTADORS EN CORTS DESIGNATS PER ELLS [1349 gener 12, València]

183.CÈDULA PRESENTADA A LES CORTS PEL CONSELL DE LA CIUTAT DE VA-LÉNCIA, AMB ELS NOMS DELS SEUS TRACTADORS [1349 gener 12, València]

184.CÈDULA PRESENTADA PEL BRAÇ REIAL DE LES CORTS, SENSE VALÉNCIA, AMB ELS NOMS DELS TRACTADORS PER LA CIUTAT DE XÀTIVA I LES VILES DEL REGNE [1349 gener 12, València]

Índex onomàstic

«...per aquexa rahó fon feyt, que·n fossen pus forts, quia virtus unita fortior est dispersa.»

Joan Sala, jurista i ciutadà de València,

capità de la Unió.

Doc. 163: interrogatori, fol. 10r.

Introducció

La col·lecció documental que presentem té el seu origen en la nostra tesi de doctorat en Història, amb el títol de La Unión de Valencia (1347–1348). Una revuelta ciudadana contra el autoritarismo real, dirigida pel professor Paulino Iradiel Murugarren. Es va llegir el 4 d’abril de 1987 a la Facultat de Geografia i Història de la Universitat de València; el tribunal, format pels Profs. Miguel Ángel Ladero Quesada, Jaume Sobrequés Callicó, Mariano Peset Reig, Antoni Riera Melis i Pedro López Elum, li atorgà la qualificació d’«Apte cum laude per unanimitat», segons la nomenclatura vigent.

Dividida en dos volums, el segon contenia un apèndix documental, que ha estat la base d’aquesta edició. Els documents, amb qualque supressió, i substancialment incrementats per la incorporació de nous texts que són producte de les recerques efectuades uns anys després a l’Arxiu de la Corona d’Aragó (particularment en la Secció Cartes reials diplomàtiques), han estat íntegrament revisats, en la seua major part a la vista dels originals. Formen un recull de 184 peces, que abasten un segment cronològic entre els anys 1345 i 1356, dividit, d’acord amb les fases cronològiques signiticatives en el curs de la revolta, en nou capítols.

El diplomatari forma el complement natural de l’estudi monogràfic de la Unió, el moviment polític de major relleu —i gravetat— al regne de València medieval, que es publicarà en un pròxim futur.

EL CONFLICTE DE LA UNIÓ

La guerra de la Unió ha estat secularment, abans del nostre estudi citat, un episodi molt mal conegut de la història del regne de València, que es mantenia entre ombres, erròniament interpretat per assimilació a les Unions aragoneses, tanmateix de caràcter prou diferent. Falta d’un coneixement directe sobre fonts d’arxiu, la revolta era entesa com una pràctica extensió de la del regne veí, i assimilada, amb una simplificació fora de tota lògica històrica, al caràcter nobiliari antimonàrquic d’aquella. Sense el prestigi històric que obtingué la Germania, gràcies en part als cronistes coetanis del XVI, no havia merescut, com aquest moviment, l’honor de rebre l’atenció d’investigacions monogràfiques als segles XIX i XX.¹

La revolta va sorgir en un marc de crisi, propi de la conjuntura per què passava l’Occident en aquells temps. D’una banda, el dèficit, crònic, en l’abastiment de forment a la ciutat de València, agreujat per una successió d’anys de collites fallides, conduí a la carestia, o fam segons altres, declarada l’any 1347, precisament al temps que s’alçava la resistència contra el govern reial. De l’altra, la capital, en particular, experimentà un alarmant procés d’endeutament públic, provocat de manera directa pels subsidis que li havia calgut retre a la Corona en els anys precedents, dedicats a un seguit d’empreses militars: la guerra de l’Estret, en aliança amb Castella, la lluita amb la república de Gènova, o les campanyes per a la incorporació del regne de Mallorca i els comtats ultrapirenaics. Tot això contribueix a explicar el descontent de les minories dirigents, al regne de València com als altres països de la Confederació.

El rei, Pere el Cerimoniós (IV en Aragó, II al regne de València), va voler implantar en aquesta primera fase del seu regnat —que es prolonga del 1336 al 1387—, en franc allunyament dels hàbits politics, pactistes i parlamentaris, dels estats de la Corona catalanoaragonesa, un govern de caràcter més personal, o millor dit autoritari. En aquesta línia, el sobirà es va beneficiar de la incorporació a la seua cort d’un grup d’antics consellers del deposat Jaume III de Mallorca, ara al seu servei, entre els quals cap destacar el nou canceller, Hug de Fenollet, doctor en ambdós drets i futur bisbe de Vic i de València, tots ells d’una orientació romanista que tendia a l’enfortiment de l’autoritat de la Corona. Aquesta pràctica de govern s’adverteix clarament en els poders que exercien, contra fur, els seus alts oficials, sens dubte en virtut de consignes de la monarquia, i com a conseqüència indirecta de les necessitats financeres d’aquesta, tot provocant una munió de greuges o reclamacions que la Unió s’encarregaria de recollir i esgrimir davant del monarca.

La culminació, imprudent, d’aquesta política, es va manifestar la primavera del 1347, quan el rei Pere provocà una crisi successòria inesperada, probablement per l’afany d’apartar del poder el seu germà menor, l’infant Jaume, comte d’Urgell i vescomte d’Àger, que, com a immediat hereu del tron si el rei no tenia successió masculina, exercia la lloctinència general dels regnes. El Cerimoniós, a penes fets els vint-i-vuit anys d’edat, acabava de perdre la seua primera muller, la reina Maria de Navarra, morta de sobrepart a València, de la qual li havien nascut dues filles. Tot i que la situació no suposava cap perill per a la supervivència de la dinastia, volgué fer proclamar la seua primogènita, la petita infanta Constança, com a successora en cas de morir sense descendència masculina, i com a hereua, sota un tutor, la va nomenar lloctinent general de la Corona.

Aquesta exhibició de poder, irreflexiva, perquè la decisió no va ser adoptada en corts generals, sinó al consell reial, promogué la reacció dels pobles, dirigits per unes oligarquies que seran urbanes al regne de València, d’acord amb la contextura social i política del país, així com a l’Aragó assumirà el protagonisme l’alta noblesa, tal com venia sent tradició des del segle anterior.Tanmateix, a Catalunya, no s’hi produeix cap moviment, no sabem si per haver estat menys afectada pels excessos autoritaris de la monarquia.

El moviment naix al si del Consell de la ciutat de València, i serà fonamentalment burgés, encapçalat pels ciutadans, juristes i mercaders, amb l’adhesió d’una part de la noblesa, en general cavallers urbans, més que no els grans barons. Pren la denominació d’Unió, tot utilitzant una figura per a la qual la ciutat es creia facultada per privilegis reials de Pere el Gran i d’Alfons el Franc —interpretats forçadament—, però que sembla haver estat adoptat de fet per l’exemple de la tradició aragonesa antimonàrquica del segle anterior.

L’objectiu de la revolta valenciana, més avançat del que deixen pensar els greuges invocats, és imposar a la Corona uns mecanismes constitucionals de control de l’actuació de l’executiu al territori valencià, que difícilment podien ser acceptats pel rei, perquè el sotmetia a una subordinació sense precedents. Els regnes havien d’intervenir en la composició dels membres del consell reial, seria creat un jutge general —jutge de contrafurs— del regne de València, inspirat en la institució del justícia d’Aragó, i la Unió celebraria una assemblea anual, amb la pretensió de consagrar un règim de control parlamentari regular del govern de la monarquia. Ultra això, i per neutralitzar futures tentacions reials envers l’autoritarisme, previsibles si hi mantenien la seua influència els consellers rossellonesos d’ideologia romanista, principals assessors del Cerimoniós d’ençà de llur incorporació a la cort després de l’annexió del regne mallorquí, la Unió exigia formalment al monarca l’expulsió del govern d’aquells personatges.

És veritat que, en alguns llocs afiliats al moviment unionista, hi hagué tensions antisenyorials, que, malgrat no formar part de l’ideari de la lliga cap reinvindicació en aquest camp —ni tampoc de caràcter social—, sens dubte determinaren l’adhesió d’aquells a la revolta, cercant protecció contra els titulars del domini. És el cas de Cocentaina, enfrontada amb Alfons Roger de Lloria, i d’altres llocs. En especial es produí aquesta mateixa situació en els llocs del Maestrat de Montesa, que reclamaven del mestre de l’orde la restauració dels seus furs originaris de l’epoca del repoblament: paradoxalment, els furs d’Aragó, canviats no feia dues dècades pels de València, en temps d’Alfons el Benigne.

Aquestes propostes polítiques reivindicatives atragueren l’adhesió de la major part de les viles i llocs rurals del país, tant del territori del reialenc com del de jurisdicció senyorial, si n’exceptuem algunes de les principals viles reials que no s’hi volgueren sumar, en particular Xàtiva, Borriana,Vila-real o Morella. Tanmateix, la noblesa, en general, defensà la causa de la Corona, encapçalada pel seu individu més prestigiós, Pere de Xèrica, senyor d’aquesta baronia i d’altres dominis als regnes de València i d’Aragó, que era llavors el governador del regne. Sols escassos membres de l’alta noblesa, com ara Berenguer de Vilaragut, senyor d’Ontinyent, Bocairent i Biar, el noble Humbert de Cruïlles i fra Dalmau de Cruïlles, comanador de l’orde de Montesa, i sobretot un sector de la cavalleria urbana de la ciutat de València, seguiren la causa unionista. Malgrat això, cal insistir, el protagonisme del moviment correspongué al patriciat burgés de la capital, el sector social més afectat per la deriva autoritària del poder reial, amb la qual féu causa comuna una part de la petita noblesa de la ciutat. La Unió representa l’afirmació política de les capes urbanes —ciutadans i homes de vila— a València i gran part del territori, ja patent vint anys abans quan la ciutat instà i obtingué del rei Alfons el Benigne la desitjada unificació foral del regne. No debades el segle XIV és considerat amb raó com el període de maduració de les institucions regnícoles valencianes.

La Corona va patir moments duríssims durant la crisi, tant a l’Aragó, com ara particularment a València. El rei fou humiliat per les victòries unionistes obtingudes contra el governador i les forces reials, el desembre de 1347, als enfrontaments de la Pobla Llarga i de Bétera. I encara més després en persona, a la primavera del 1348, quan, perduts els seus efectius militars, era obligat per un avalot popular a eixir de Morvedre i traslladar-se a la capital del regne, en condicions de fet de segrestat per la Unió. Això ajuda a comprendre, en un monarca tan zelós de la seua preeminència règia, la crueldat sense precedents del càstig final de la insurrecció.

El capteniment de Catalunya en la crisi de les Unions denota un abstencionisme positiu: no implicació en la revolta, però sense renunciar a prestar suport a la monarquia. Els estaments del principat sembla que procuraren no intervenir activament en assumptes, considerats interns, dels dos regnes germans i veïns; tot i això, no es desentengueren en aquelles gravíssimes circumstàncies. Una ambaixada de catalans i mallorquins, en efecte, amb el bisbe de Tortosa —l’agustí valencià fra Bernat Oliver— al seu front, va visitar la ciutat de València el març de 1348 amb l’objectiu de cercar una avinença entre les dues posicions de la Unió i de Pere el Cerimoniós, que per dissort no va quallar. Constitueixen un fet a investigar, tanmateix, les causes profundes de l’actitud catalana, atés que costa creure que no es produïssen al país excessos autoritaris de part del poder reial en paral·lel amb els altres territoris, o que la resolució unilateral del rei en la delicada matèria de la successió al tron fos rebuda sense protestes.

A la fi, Pere el Cerimoniós reeixí a reconstituir el partit monàrquic en Aragó; hi va ser clau assegurar la lleialtat d’un magnat que abandonà la militància primera en la causa de la Unió per a lluitar a favor del rei, Llop de Luna, gran senyor territorial tant en aquell regne com al veí valencià, on posseïa Sogorb, Benaguasil i Paterna. Alhora es reagrupaven els seus partidaris al regne de València, sempre al voltant de Pere de Xèrica, amb l’ajuda del mestre de Montesa, fra Pere de Tous. L’estiu del 1348, la batalla d’Èpila significà la caiguda de Saragossa i el final de la revolta aragonesa. Els mesos següents, i després de passar per la pèrdua de la segona muller, Elionor de Portugal, morta a Xèrica de pesta bubònica, el rei tancà el cercle damunt de València. La Unió accentuava llavors el seu radicalisme, amb l’atac a Morvedre, tornada a la causa reial, i el saqueig de la jueria de la vila, i les intervencions de càstig contra algunes posicions de senyors promonàrquics, com Ribaroja. Els elements dissidents a l’interior, així mateix, es feien callar violentament. A València, poques setmanes abans de la fi del conflicte, un ciutadà, el jurista Joan Sala, i no un cavaller com hagués estat previsible, era proclamat capità de la guerra, amb poders excepcionals.

Aïllada la Unió, amb l’exèrcit reial situat al nord del riu Túria, a l’entorn de Mislata es produí el combat decisiu. Les milícies valencianes foren destruïdes i la ciutat capitulà. Pere el Cerimoniós entrava a València el 10 de desembre de 1348. Sense dilació, començà la repressió de la revolta, d’extraordinària severitat. Aquells que escaparen de la pena capital, aplicada als dirigents i responsables principals, i de les confiscacions de béns, hagueren de pagar composicions monetàries a la Corona. Pot dir-se amb total certesa que les morts causades per la repressió de la Unió, sumades als caiguts en combat i a les nombroses baixes humanes produïdes per la incidència de la pesta negra, varen determinar un visible canvi o relleu en la composició de les capes dirigents, en particular en les ciutadanes.

Les viles i poblacions que havien pertangut a la lliga foren castigades, al seu torn, amb grosses multes. En l’esfera estrictament política, el Consell de la ciutat de València va ser sotmés a un període de control sota la tutela reial, i la representació ciutadana disminuïda de forma significativa: per uns anys, el dret dels oficis a nomenar consellers municipals restà suspés, fins que més endavant, a l’epoca de la guerra contra Castella, va ser restablert, ben cert que reduït a la meitat.

Fins ací, la síntesi dels fets de la revolta i guerra civil de la Unió del regne de València. Un moviment de caràcter revolucionari, ja advertit pels historiadors liberals del Vuitcents, malgrat el seu desconeixement de la magnitud dels fets, puix que la investigació d’arxiu no hi havia avançat gens des dels Anales de Jerónimo Zurita, al segle XVI! El programa unionista, que de fet significava, més que no el restabliment del pactisme polític de la Confederació catalanoaragonesa, una forma de govern monàrquic sotmés als control del parlament, quasi republicana, va fracassar. Però, obtingué una victòria pòstuma, car el monarca, Pere el Cerimoniós, es va veure obligat a renunciar a les seues aspiracions autoritàries, sens dubte ben arrelades en les íntimes conviccions del jove i ambiciós sobirà. Les dificultats i perills, gravíssims, que hagué de superar en la conjuntura oberta poc de temps després, la del conflicte amb els castellans, forçaren el rei d’Aragó a resignar–se a una estreta dependència de la corts per tal d’obtenir els subsidis de guerra. Sense autonomia financera, la implantació d’una monarquia autoritària, segons el model de la castellana o la francesa, es revelava impossible de tot punt.

L’altre element involucrat en la contesa, la disputa successòria, oberta maldestrament fora de temps, podem dir, des de la perspectiva moderna, que va debilitar gratuïtament la monarquia, i amb ella la Confederació dels regnes. El germà únic del rei —de pare i mare—, l’infortunat Jaume d’Urgell, va morir a Barcelona a les darreries del 1347, una mort voltada de sospites d’enverinament, mai no dissipades del tot. La seua reivindicació dels drets dinàstics fou heretada, llavors, pels altres dos fills d’Alfons el Benigne, els infants Ferran i Joan, procreats del segon matrimoni reial amb la infanta Elionor, germana d’Alfons XI de Castella i Lleó —uns mig-germans amb els quals el sempre malfiat Pere el Cerimoniós no s’avingué mai de debò—, que havien assumit des del principi les reivindicacions de les Unions d’Aragó i de València. Anys a venir, els dos moririen tràgicament. Ferran fou víctima dels rezels d’Enric de Trastàmara, l’aspirant bastard al tron de Castella en el conflicte civil que l’enfrontà amb el nou rei Pere I el Cruel, que, atesa la qualitat d’eventual hereu legítim de l’infant, el veia com un rival; Enric, amb l’anuència del rei Cerimoniós, el va fer matar a espasa a Castelló de la Plana, el 1363, un dels crims polítics necessaris per a l’elevació del Trastàmara a la corona. Joan ja havia caigut, mort brutalment pel mencionat Pere el Cruel, a Bilbao, l’any 1358.

La dinastia reial de Barcelona acabaria reduïda, a banda les línies dels Aragó-Urgell, els Aragó-Gandia i els Aragó-Prades, a la descendència directa de Pere el Cerimoniós. Ell mateix de migrades condicions físiques, els seus dos fills mascles i futurs monarques, Joan I i Martí I, tampoc no heretaren una salut forta. Les crítiques conseqüències de l’extinció de la línia directa el 1410, amb la mort de Martí l’Humà, són massa conegudes.

LES CORTS DE 1348–1349

L’últim capítol de la col·lecció recull el procés de les corts de València de 1348-1349, convocades per la Corona per tal de clausurar jurídicament la revolta de la Unió.² L’abolició (rúbrica I dels furs aprovats en aquella reunió) dels privilegis dels reis Pere el Gran —del 28 de setembre de 1284— i Alfons el Franc —del 22 de setembre de 1286—, en què la ciutat de València havia fonamentat el seu dret a constituir la lliga, hi va anar unida a la seua efectiva destrucció material (rúb. VIII), a la qual el rei volgué donar un relleu particular, cerimonial o simbòlic, molt del seu gust. Els privilegis originals i altres escriptures foren tallats i cremats en la foguera que el monarca havia ordenat encendre a la sala capitular del monestir de Predicadors, seu de les corts, i les matrius d’argent dels segells —major i secret — de la Unió trencades i foses en el mateix foc, en acte públic de la sessió del dia 23 de gener del citat any 1349.

Alhora, el rei Pere proclamà la prohibició de formar unions o moviments organitzats, bé anassen contra la Corona, per part dels seus súbdits, o bé contra els senyors territorials per obra de llurs vassalls: els qui contravinguessen la severa prohibició caurien en la qualificació de traïdors, i consegüentment havien de ser castigats amb la pena de mort i confiscació de béns. Més encara, en plena excitació repressiva, les corts dictaven el manament, a qualsevol persona que posseís còpia de l’acta de constitució de la Unió i dels corresponents capítols, que estigués obligada a la seua entrega en el termini d’un mes; contràriament, li seria aplicada la pena de confiscació d’un terç dels seus béns, i, cas de no tenir propietats, de l’amputació de la llengua, en manera que no pusca parlar (rúb. II).

El monarca no oblidava la participació dels gremis en l’alçament, i a això es deu una altra prescripció; les juntes corporatives no podrien reunir–se sense llicència reial, o en defecte seu del governador del regne, en el benentés que no havien de tractar matèries alienes al seu ofici (rúb. III). Així mateix, fou decretada l’anul·lació de les nombroses alteracions de dominis i de béns immobles practicades de forma irregular d’ordre dels mandataris unionistes en el temps del conflicte, ensems amb la devolució de les propietats als titulars, i aquests serien indemnitzats pels perjudicis soferts (rúb.V).

Finalment, les corts aprovaren un fur dirigit tàcitament a la neutralització política de l’infant Ferran, el mig germà en qui el rei veia l’enemic natural del seu tron. En endavant, la procuració o governació del regne seria ocupada per un cavaller heretat dins del país, amb l’exclusió expressa d’alcun infant, comte o baró, i sempre per designació directa del sobirà (rúb. IX).

Un motiu particular d’interès del diari de les corts que s’inclou en aquesta edició, desconegut fins ara, es deu a la circumstància que constitueix el primer o més antic procés de corts conservat dels tres regnes de la Corona d’Aragó que posseïren assemblees parlamentàries, Aragó, Catalunya i València. Per part d’Aragó, el primer procés complet que ha arribat al nostre temps és els de les corts de Carinyena de 1357, custodiat (actualment perdut) a l’Arxiu de la Diputació de Saragossa.³ Pel que fa a Catalunya, les primeres corts del principat de què hi ha les actes del procés són les tingudes a Perpinyà els anys 1350-1351, també per Pere el Cerimoniós.⁴ Del regne de València, al seu torn, fins a les corts celebrades a la capital el 1354 no es coneixia la existència de processos parlamentaris.⁵

El text que conservem, fragmentat hui en dues sèries de la secció de Cancelleria de l’Arxiu de la Corona d’Aragó, Processos i Legislació, recull el diari de les sessions, del 27 de desembre de 1348 al 3 d’abril de l’any següent, mancant-hi la darrera, la del dissabte 4 del mateix mes, quan el rei Pere va cloure l’assemblea; justament és l’única sessió que legislà en matèria civil, amb la promulgació de dos furs nous, perquè totes les anteriors es varen ocupar íntegrament de la resolució i liquidació de la Unió. El document que ens ha pervingut és un esborrany, escrit en la seua major part de mà del competent secretari reial i futur protonotari, Mateu Adrià, i per dissort deteriorat parcialment, amb algunes pèrdues de text. Estés en llatí en trenta-tres folis de paper, entenem que ofereix un especial valor, car permet copsar les vacil·lacions i correccions del redactor en alguns punts, com és propi d’aquesta classe de documents.

CRITERIS D’EDICIÓ OBSERVATS

La majoria dels documents inclosos en aquest recull estan redactats en llengua catalana, ensems amb altres molts en llatí, i menys en aragonés o castellà. Per als texts en llatí i en castellà-aragonés, hem tingut en consideració les Normas difoses pel Consejo Superior de Investigaciones Científicas el 1944.⁶ Per als texts en català, les regles de la col·lecció Els Nostres Clàssics de l’Editorial Barcino. Per als documents medievals, amb caràcter general, les instruccions de la Commission Internationale de Diplomatique, acordades el 1982.⁷

Ordenem els documents cronològicament, i la data es redueix a la manera moderna. Quan l’any no es correspon amb el còmput actual, perquè l’acta segueix l’estil de l’Encarnació (o annus Domini) o s’ha datat per l’Era hispànica, com passa sovint en texts aragonesos, es consigna aquesta variació amb el terme Enc. o Era entre parèntesis. La secció de Cancelleria Reial, tant de l’Arxiu de la Corona d’Aragó com del del Regne de València, la més utilitzada, s’indica per la sigla C.

Totes les abreviatures van desenvolupades. En els noms de persona, tanmateix, es transcriu la part abreviada entre parèntesis: B(ernat), A(rnau), per tal de preservar la possibilitat d’una interpretació alternativa.

Les llacunes del text, causades generalment per l’acció dels insectes, es reconstrueixen, sempre que es pot, entre claudàtors [ ]; si es deuen a altres causes (taca, esgarrany, forat), es fa constar en nota al peu. En canvi, els mots o expressions faltants per oblit o descura de l’escrivà, si poden ser restituïts amb garantia, van tancats entre parèntesis redons. De la mateixa forma es consignen les indicacions de caràcter intern, en cursiva, com ara (blanc), (sic), (signe) o (creu).

Indiquem en nota els accidents o correccions que presenta el text, en consideració al seu possible interés històric —en particular quan es tracta d’un esborrany— o filològic. En el cas d’una esmena feta pel mateix escrivà, s’assenyala el mot definitiu en cursiva, i tot seguit, clos entre cometes, el terme substituït, amb la sigla corr. (corregit).

Hom ha normalitzat l’ús de les majúscules, així com les lletres i/j, u/v i ç/c, segons la seua funció, i es fan servir l’apòstrof, el guionet i el punt volat, aquest darrer quan l’elisió d’una vocal no es produeix en la llengua moderna. Quant a l’acentuació, s’ha seguit el criteri d’unificar els documents, tot i procedir de diferents territoris del domini lingüístic, sota la norma del català oriental.

* * *

Per acabar, ens resta agrair de cor l’acollida que hem rebut del Servei de Publicacions de la Universitat de València i el patrocini de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, institucions que han volgut col·laborar per fer possible que la present col·lecció documental pogués arribar a la impremta.

M. R. L.

València, febrer de 2013

TAULA D’ABREVIATURES UTILITZADES

ACA | Arxiu de la Corona d’Aragó, Barcelona.
AMV | Arxiu Històric Municipal de València.
ARV | Arxiu del Regne de València.
BRAH | Biblioteca de la Real Academia de la Historia, Madrid.
C | Cancelleria Reial.
CRD | Cartes Reials Diplomàtiques.
CoDoIn.ACA | Colección de Documentos Inéditos del Archivo de la Corona de Aragón, de P. i M. de Bofarull.
corr. | corregit.
DCVB | Diccionari Català-Valencià-Balear, d’Alcover i Moll.
Enc. | Any de l’Encarnació.
Era | Era Hispànica.
GEC | Gran Enciclopèdia Catalana.
MC | Manuals de Consells i Establiments.
orig. | original.
reg. | registre.
rúb. | rúbrica.
t. m. | terme municipal.

NOTES:

* Treball realitzat dins del Projecte d’Investigació HAR2011-28718, Una capital medieval y su área de influencia. El impacto económico y político de la ciudad de Valencia sobre el conjunto del reino en la Baja Edad Media, del Ministerio de Economía y Competitividad.

¶ ¹ Entre els historiadors clàssics, sols dóna notícia documentada de les Unions, la d’Aragó i la de València, basada en els arxius reials de Barcelona, Jerónimo ZURITA (Anales de la Corona de Aragón, Saragossa, Pedro Lanaja, 1668; n’hi ha edició crítica d’A. Canellas López, Saragossa, Inst. Fernando el Católico, 1967-1977, 8 vols.). Ofereix informació d’arxiu, limitada a les viles de Xàtiva i de Morvedre, el P. Francisco DIAGO (Apuntamientos recogidos por el P. M. Fr. —————, O. P., para continuar los Anales del Reyno de Valencia desde el Rey Pedro III hasta Felipe III, ed. de José M.ª Garganta, OP, 2 vols., València, Acción Bibliográfica Valenciana, 1936-1946). Modernament, els historiadors no n’han aportat res de nou fins a Josep MARTÍNEZ ALOY («Los privilegios de la Unión valenciana», Almanaque de “Las Provincias” per al 1899, València 1898, pp. 115-116). Amparo CUEVES GRANERO examinà documentació de la postguerra unionista de l’Arxiu de la ciutat de València («Una nueva fuente para el conocimiento de la Unión valenciana: los “Judiciaris” del Archivo Municipal de Valencia», VII Congreso de Historia de la Corona de Aragón, III, Barcelona 1962, pp. 155-160), com igualment féu després Carmelina SÁNCHEZ-CUTILLAS («Los damnificados de la guerra de la Unión (1345-1348) [sic] y la función de un nuevo procurador de miserables», Primer Congrés d’Història del País Valencià [València 1971], II, València 1980, 605-618). Així mateix, es deu a Eugeni DÍAZ MANTECA l’edició de les fonts que acrediten la repressió exercida contra els llocs unionistes a la comarca del Maestrat («Notes documentals per l’estudi de la Unió al Maestrat de Montesa (s. XIV)», Boletín de la Sociedad Castellonense de Cultura LXI [1985] 93-141). Per part nostra, i com a avanç de la investigació desenvolupada en la tesi conclosa el 1987, aparegué l’article «La Unión valenciana y sus protagonistas», Ligarzas 7 (València, Universitat, 1975) 133-166. Just enguany, per últim, s’ha publicat el llibre de Vicent BAYDAL SALA, Els orígens de la revolta de la Unió al regne de València (1330-1348), València, Universitat de València, 2013, derivat d’una tesi de doctorat llegida a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona.

¶ ² Vid. els furs d’aquestes corts, en la seua formulació definitiva, en Furs e ordinations fetes per los gloriosos reys de Aragó als regnícols del regne de València,València, Lambert Palmart imp., 1482 (ed. facs.: València, Universitat de València, 1977), sota l’epígraf Furs feyts en la ciutat de València en lo temps de la Unió per lo molt alt senyor rey en Pere .XVIII. kalendas februarii anno Domini .M.CCC.XLVIII. (ed. facs.: pp. 261-267).

¶ ³ El ms. està dissortadament desaparegut, i n’hi ha un Sumario ms. de Jerónimo Blancas a la Biblioteca Universitària de Saragossa (José M.ª LACARRA, «Las Cortes de Aragón y de Navarra en el siglo XIV», Anuario de Estudios Medievales 7 (1970-1971) 645-652, esp. p. 648; Á. SESMA MUÑOZ, E. SARASA SÁNCHEZ, eds., Cortes del reino de Aragón, 1357-1451. Extractos y fragmentos de procesos desaparecidos,València, Anubar Ed., «Textos Medievales», 47, 1976).

¶ ⁴ Rafael CONDE, Ana HERNÁNDEZ, Sebastià RIERA i Manuel ROVIRA, «Fonts per a l’estudi de les Corts i els Parlaments de Catalunya. Catàleg dels processos de Corts i Parlaments», en Les Corts a Catalunya. Actes del Congrés d’Història Institucional, Barcelona, Generalitat de Catalunya, 1991, pp. 25-61, esp. p. 28.

¶ ⁵ Manuel DANVILA Y COLLADO, Investigaciones histórico-críticas acerca de las cortes y parlamentos del antiguo reino de Valencia, tiratge a part de Memorias de la Real Academia de la Historia, Madrid 1905, p. 317. M.ª Rosa MUÑOZ POMER («Les assemblées médiévales de Valence et leurs actes parlementaires», Parliaments, Estates & Representation 28 [Londres, nov. 2008] 27-53, esp. p. 37) dóna notícia de la troballa del procés de 1349 segons la nostra informació.

¶ ⁶ Normas de transcripción y edición de textos y documentos, Madrid, Escuela de Estudios Medievales, CSIC, 1944.

¶ ⁷ «Travaux préliminaires de la Commission Internationale de Diplomatique et de la Commission Internationale de Sigillographie pour une normalisation internationale des éditions de documents et un Vocabulaire international de la Diplomatique et de la Sigillographie», Folia Caesaraugustana. 1, Saragossa, Inst. Fernando el Católico, 1984, amb presentació de Robert-H. Bautier.

Diplomatari de la Unió del Regne de València

1. UNA FISCALITAT REIAL ONEROSA. LES FRICCIONS ENTRE ELS CIUTADANS I ELS NOBLES I CAVALLERS (1345-1347)

1.

1345, maig 24. València.

Després d’haver acordat el Consell de la ciutat de València la imposició d’una taxa, en préstec, de 5 a 100 sous sobre els béns dels veïns, per tal de descarregar els deutes municipals, els nobles i cavallers, que se’n diuen exempts, han obtingut del governador del regne la suspensió d’aquella, enmig de la disputa per les contribucions veïnals. La ciutat nomena una comissió per a actuar en la controvèrsia.

AMV, MC A-5, fols. 9r-12r.

Die martis intitulata .IX. kalendas iunii anno Domini .M.ºCCC.ºXL.º quinto, fon appellat e ajustat consell en la sala de la Cort de València, ab crida pública e ab albarans, axí de cavallers, generoses, com de parròquies, officis e mesters de la dita ciutat. En lo qual consell foren los jurats e prohòmens dejús nomenats:

En Jacme March, en Jacme d’Orrit, en Johan Bonffill, en Jacme de Ginestar, jurats.

..............................................................¹

||11r En lo qual consell fon proposat per los jurats que, com per ordenació feta per lo consell de la ciutat .X.º kalendas martii anno Domini .M.ºCCC.ºXL.º quarto fossen elets certs prohòmens de la ciutat per tractar ensemps ab los jurats, ço és, ab los cavallers e generoses, per tolre e gitar de carrera los contrasts e disenssions que eren entre la ciutat, d’una part, e los dits cavallers e generoses, de l’altra, e que de ço que ab aquells haurien tractat feessen relació al consell. E enaprés, per rahó de una ordenació o estatut fet per lo consell que préstech fos fet de .C. solidos tro en .V., e que cascú fos tatxat què poria prestar, lo qual préstech era necessari a pagar los deutes de la ciutat, com lo preu de les imposicions de la dita ciutat, les quals foren venudes a cert temps, no y abastàs; e les quals tatxacions tan solament adonchs foren fetes dels ciutadans e vehins de la ciutat, e no dels nobles, cavallers e generoses habitants en aquella e en son terme, los quals per furs e privilegis e usança antiga devien ésser tatxats en lo dit préstech, com hi sien obligats e d’açò sia la dita ciutat en possessió notòria e manifesta; e ab carta pública, per part de la dita ciutat, fossen requests los dits nobles e generoses que ab los jurats e alcuns prohòmens ensemps tatxassen si eleys e los altres lurs consemblants què porien prestar, a pagar los deutes de la ciutat, la qual cosa fer recusaren e contradigueren, e en contumàcia lur e fadiga fossen enaprés tatxats per los jurats e alcuns altres prohòmens de la ciutat. ||11v E, jassie que per los collidors assignats a demanar los dits préstechs ne fossen requests, no han volgut pagar, al·legants que no·n són tenguts; e a instància lur, per part de l’honrat lochtinent de governador sia feyta seqüestració e inibició, sots certa pena, injustament, salva sa honor, perturban la dita ciutat en la dita possessió notòria, de la qual seqüestració e inibició per part de la dita ciutat és estat apel·lat. Per tal, los dits jurats dixeren què plahie al consell ésser fort sobre les dites coses.

E com moltes rahons fossen dites e rahonades, finalment lo consell acordà e tench per bé que los jurats, a lur bona coneguda, elegen certs prohòmens de la ciutat qui vegen e reconeguen breument per qual manera porà ésser procehit e enantat en los dits affers per justícia, en manera que a la ciutat no sia fet alcun prejuhí o lesió en son dret, e los quals prohòmens elegidors semblantment hagen plen poder de tractar e rahonar per part de la dita ciutat, ço és, ab los dits nobles, cavallers e generoses, sobre los dits affers e altres, a bé de la cosa pública. E enaprés, que de ço que hauran tractat e rahonat facen relació al consell, lo qual farà sobre los dits affers tota hora ço que serà justícia e egualtat.

Los quals prohòmens foren elets per los dits jurats e aprés nomenats en lo dit consell, segons que·s segueyx:

||12r En Jacme Scrivà, | En Bernat de Camós,
En Guerau Çaffont, | En Bernat Suau,
En Bernat Sunyer, | En P(ere) Belluga,
En Domingo Eymerich, | En Jacme Ricard,
En Johan Calvo, | En Berenguer Dezpuig,
En Bernat Redon, | En Guillem Rabaça,
En Domingo Marrades, | En Simonet de Rabinats,
En Bernat Comte, | En P(ere) Roig, spaer,
En Berthomeu Çaranyó, | En P(ere) Samisay,
En Benavé de Benviure, | En Guillem Gençor,
En Guillem d’Espígol, | En Berthomeu de la Cambra.

2.

1345, setembre 20. València.

La ciutat de València i la vila de Xàtiva, a proposta d’aquesta, acorden constituir una unió, a la qual podran adherir-se les altres viles del regne, contra els nobles i cavallers del país, que ja han fet el mateix, per causa de l’oposició de la noblesa a les contribucions veïnals.

El Consell n’ha fet una missatgeria de protesta al rei, a Perpinyà.

AMV, MC A-5, fols. 82r-83v.

Die martis intitulata .XII.º kalendas octobris anno Domini .M.ºCCC.ºXLV.º, fon appellat e ajustat consell ab crida pública e ab albarans en la sala de la Cort de València. En lo qual consell foren los jurats e prohòmens dejús nomenats:

En Johan Bonfill, |
En Jacme de Ginestar, | jurats.
En Berthomeu Çaranyó, |
En Johan Sala, | lochtinents de jurats.

..............................................................²

||83r ...En lo qual consell fon proposat per los jurats que part de la vila de Xàtiva, per los missatgers d’aquella, és estat recomptat als dits jurats que, com qüestió e contrast sia entre los cavallers e generoses domiciliats en la ciutat e havents béns en lo terme d’aquella, d’una part, e los ciutadans, de l’altra, per rahó de les contribucions vehinals, (e) semblantment sie qüestió entre los cavallers e generoses domiciliats en la vila de Xàtiva e havents béns en lo terme d’aquella, d’una part, e los vehins de la dita vila, de l’altra, per les contribucions vehinals, los quals misatgers part de la dita vila requeriren los dits jurats que fos feta unió per la ciutat ab la dita vila en defendre furs e privilegis, e encara ab les altres viles reals del regne, majorment com tots los nobles, cavallers e generoses del regne hagen ||83v feta unió entre ells contra la dita ciutat e viles. Per tal, lo dit consell acordà e tench per bé que unitat sia feta entre la ciutat e la dita vila de Xàtiva, que ho ha request segons que dit és, e ab les altres viles del regne, si u requeren, en defendre furs e privilegis.

En lo qual consell, constituïts personalment los honrats en Johan Calvo e en Bernat Sunyer, misatgers de la ciutat, ensemps ab los honrats en Jacme March e en Jacme d’Orrit, trameses al senyor rey a Perpenyà, specialment per lo contrast que és entre los cavallers e ciutadans, per rahó de les contribucions vehinals, e feren relació en lo dit consell de la dita lur misatgeria.³

3.

1345, octubre 27. València.

El Consell de València, en ocasió de remetre al rei les condicions per a participar en la formació d’una armada [contra els genovesos], es plany del gran endeutament de la ciutat, causat pels donatius fets a la corona i per les males collites, i de l’opressió fiscal que suporta el poble.

AMV, MC A-5, fols. 103r-104v.

Die iovis, intitulata .VI.º kalendas novembris, anno Domini millesimo .CCC.ºXL.º quinto, fon apellat e ajustat consell en la sala de la Cort, ab crida pública e ab albarans, axí de cavallers e generoses com de parròquies, officis e mesters de la ciutat. En lo qual consell foren los jurats e prohòmens dejús scrits:

En Jacme d’Orrit, |
En P(ere) Sànxiç d’Oblites, |
En Johan Bonfill, |
En Jacme de Genestar, | jurats.

...............................................................

||104r En lo qual consell foren lests los capítols infrasegüents, los quals los prohòmens deputats per lo consell ordenaren e tengren per bons:

«Molt excel·lent príncep e senyor.

Los jurats e el consell de la vostra ciutat de València han vists e regoneguts los capítols a ells trameses sobre lo feyt de la armada per vós, senyor, per custòdia de la mar, a certes universitats vostres demanada, los quals capítols los misatgers de les dites ciutats, axí com a persones singulars, posaren en alcun estament, als quals vós, senyor, resposés segons que a vostra altea plagué.

Ara, senyor, los dits jurats e consell, no esguardan los grans càrrechs dels deutes que són obligats pagar, ni esguardan les grans opressions que lo poble soffer, per rahó de moltes e grans ||104v imposicions que paguen per rahó de diverses ajudes a vós, senyor, feytes en tepms (sic) passats, e la falta dels splets, que són fallats .IIII. ayns ha, mas solament desigan la honor de la vostra real corona ésser conservada e augmentada, e la vostra neccessitat, armaran en la forma següent, sots les maneres e condicions dejús contengudes e no en altra manera:

Primerament...»⁴

4.

1345, desembre 1. Girona.

Carta credencial de Pere el Cerimoniós al Consell de València, a favor de Joan Ferrandis Munyós, mestre racional, i de Berenguer de Codinachs, escrivà de ració de la reina, enviats a la ciutat per tal de solventar el conflicte que enfronta els nobles i cavallers amb els ciutadans, per motiu del pagament de les contribucions veïnals.

AMV, MC A-5, fols. 126v-127r.

Petrus, Dei gratia rex Aragonum, Valentie, Maioricarum, Sardinie et Corsice, comesque Barchinone, Rossilionis et Ceritanie, dilectis et fidelibus iuratis et probis hominibus civitatis Valentie, salutem et dilectionem. Cum nos, affectantes quam plurimum ut dissencioni seu controversie existenti inter universitatem dicte civitatis, ex parte una, et nobiles et milites ac generosos civitatis et regni eiusdem, finis debitus imponatur, et per consequens utrinque amor et concordia, sicut expedit, consolidentur seu etiam confirmentur, et ea de causa dilectos nostros Iohannem Ferdinandi Munionis, legum doctorem, consiliarium et magistrum rationalem curie nostre, et Berengarium de Codinachs, scriptorem portionis illustris Marie, regine Aragonum, consortis nostre karissime, de intentione nostra super premissis duxerimus informandos, idcirco eorum relatibus fidem poteritis credulam adhibere. Volentes ut sicuti bonum statum atque tranquillum dicte civitatis ac regni et incolarum eorundem cupitis augmentari et contrarium evitari, ea que dicti nuntii nostri, pro nostra parte, vobis exposuerint efectualiter impleatis, et hoc aliquatenus non mutetis; et habebimus illud gratum, et de contrario, displicentiam procul dubio sumerimus. ||127r Nam premeditari potestis quantum nobis cordi existit quod dictum regnum, veluti per predecessores nostros a manibus paganorum ereptum, in statu permaneat pacifficho et tranquillo. Data Gerunde, kalendas decembris anno Domini millesimo .CCC.º quadragesimo quinto. Rex P(etrus).

5.

1346, gener 12. València.

Acord del Consell de València de posar en peu de guerra la host de la ciutat, per a eixir, si calgués, contra els senyors de viles i castells que perturben els drets d’emprius i de pastures pertanyents per privilegi a la capital. En aquesta ocasió, ha provocat el conflicte l’expulsió violenta d’uns ramaders valencians per l’alcaid del lloc de Tous, al qual els jurats demanaran responsabilitats.

AMV, MC A-5, fols. 134r-135v.

Die iovis, intitulata .II.º idus ianuarii anno Domini millesimo .CCC.º quadragesimo quinto, fon apellat e justat consell en la sala de la Cort, ab crida pública e ab albarans, axí de cavallers e generoses com de parròquies, officis e mesters de la ciutat. En lo qual consell foren los jurats e prohòmens dejús scrits:

En Jacme March, |
En P(ere) Sànxiç d’Oblites, |
En Johan Bonfill, | jurats.

...............................................................

||135v ...Encara fon proposat en lo dit consell per alcuns vehins de la dita ciutat que com ells, ab lurs cabanes de bestiar, fossen en lo terme de Tous,⁵ per ço cor aquí pasturaven, foren-los penyorats alcunes cabeces de bestiar, e enaprés los cremaren los bresquils, per què moriren cabrits e corders del dit bestiar, e corregueren e malmenaren e gitaren de tot lo terme lo dit bestiar.

Per tal, lo dit consell acordà e tenc per bé que los jurats, ab alcuns prohòmens, vajen al terme de Tous, e que facen tornar aquí e pasturar los dits bestiars; e que demanen a l’alcayt de Tous tot lo dan e l’interesse. En altra manera, que protesten del dret de la dita ciutat.

E encontinent fon manada fer la crida següent:

«Ara ojats què us fan saber los justícies, jurats e prohòmens de la ciutat: que com alcuns senyors de viles e de castells s’esforcen de perturbar los vehins de la dita ciutat en la possessió en què son de erbejar e lenyar e d’altres aemprius, contra furs e privilegis e libertats de la ciutat e longa usança e antiga, per tal vos fan saber que tothom a cavall e a peu, ab vostres armes, siats aparellats de seguir la senyera, per defendre los dits furs e privilegis e libertats e possessió de la ciutat, tota hora que·n serets requests.»

6.

1346, juliol 7. València.

El Consell de València pren l’acord de taxar els béns dels veïns de la ciutat que puguen contribuir en un mínim d’una mealla (mig diner) diària, amb la finalitat de redimir els imposts municipals dels arrendataris i suprimir-los tot seguit, considerant que és excessiva la pressió fiscal suportada per la població més modesta.

Igualment, el Consell envia un missatger al rei, en protesta del poder abusiu conferit a l’oïdor reial Pere de Ciutadella, i per demanar la suavització de la repressió contra la usura.

AMV, MC A-6, fols. 34r-37v.

Die veneris nonas iulii anno Domini millesimo .CCC.ºXL.º sexto, fon appellat e ajustat consell en la sala de la Cort de València, axí de cavallers, generoses, com de parròquies, officis e mesters de la dita ciutat. En lo qual consell foren los jurats e prohòmens dejús nomenats:

En Ramon Costa, |
En Guerau del Bosch, |
En Romeu d’Oblites, |
En Bernat Comte, |
En G(uillem) d’Espígol, |
En Jacme Ricart, | jurats.

...............................................................

||35r ...En⁶ lo qual consell fon proposat per una bona persona que en lo consell tengut dimercres .XXVIII. dies del mes de juyn proppassat fon ordenat que los jurats, ab alcuns prohòmens per ells elets en lo dit dia, tractassen e encercassen alcuns bons affers, los quals ladonchs ex causa no·s podien manifestar ne divulgar, jatssie que toquassen gran bé e profit de la cosa pública, los quals affers han tractat e encercats e són aquests.

Ço és, que com les gents porten e sofiren grans càrrechs per les imposicions, les quals coses són en offenssa e desplaer de Déu e en gran ||35v dan e pijorament de la cosa pública, e fundades en gran injustícia, majorment com les dites imposicions sien entroduÿtes e posades per pagar los deutes deguts per la ciutat, per dons feyts al senyor rey e per messions neccessàries a la universitat d’aquella, als quals deutes de rahó e de egualtat no són tenguts ne obligats persones pobres e miserables, per indigència que han de béns temporals, ne persones estranyes, que bo seria que totes les persones de la ciutat e dels lochs de la sua contribució fossen escrites aquelles que porien pagar quada dia mealla, e d’aquí enssús, e, can seria scrit e fet lo nombre d’aquelles e tatxat cascú què pot pagar cascun dia, serien fets centenars e deenes, e·naxí collir s’i à la dita tatxació. Emperò, ans que·s collís, regonexeria hom què és degut als compradors de les imposicions per los temps esdevenidors e assignaria hom a aquells ço que·ls és degut, ab aquell interès que·s poria hom ab ells [co]nvenir, a pagar de mes en mes o d’altra manera. E que encontinent totes les imp[o]sicions serien levades.

Per tal, lo dit Consell acordà e tench per bé que lo nombre de les dites persones sie scrit per alcunes bones persones per los jurats elegidores, de cascuna parròquia e dels lochs de la contribució de la ciutat, e, encara, que sia escrit lo nombre dels cavallers ||36r e generoses habitants en la dita ciutat e terme de aquella. E, can totes les dites persones seran scrites, sabut lo nombre d’aquelles, seran tatxades pagar, lo qui meyns pagarà mealla, e d’aquí ensús, cascun dia; e a açò a cullir per centenars e deenes sien assignades bones persones per los jurats. Emperò, enans que⁷ col·lecta se face, tractar-se ha per los jurats ensemps ab alcunes bones persones elegidores, ço és, ab los compradors de les dites imposicions, avinença e composició sobre aquella quantitat que han a cobrar del preu per lo qual compraren les imposicions de la ciutat e dels lochs de la sua contribució a .VI. ayns .IIII. meses, e del guayn o interesse que·ls pertanyeria, encercant, tro de ço que·ls romandria a pagar fossen plenerament satisfeyts e entegrats, als (sic) fos feta paga pro rata de mes en mes, segons que exiria de la col·lecta de la dita tatxació. Per la qual manera se diu que remouria hom totes imposicions e que sobraria encara, pagades totes coses, a la ciutat, de què·s poria comprar renda per casc (sic)⁸ cascuns anys les messions ordinàries, e serie gran profit de la cosa pública e aleujament de la major part del càrrech d’aquella.

E encontinent los dits jurats elegiren los prohòmens dejús scrits, que scriven lo nombre de les persones de les parròquies de la ciutat e dels lochs de la contribució d’aquella, segons que·s segueix:

||36v Primerament, de la parròquia de Sent P(ere) de la Seu, en G(uillem) Cesartigues, en P(ere) Samisay.

De Sent Thomàs, en G(uillem) Guasch, notari, en G(uillem) Barberà. De Sent Andreu, en Michel de Cascant, en Michel Moollà (sic).

De Sent Martí, dins la ciutat, en Berenguer Gizbert, en P(ere) Vives. De Sent Martí, fora la ciutat (blanc).

De Senta Katerina, dins la ciutat, en G(uillem) Senan, en Bernat de Vich. De Senta Katerina, fora la ciutat, en Johan Castellar, en Jacme Fenollosa. De Sent Nicolau, en Michel Gastó, en P(ere) Dezcastell.

De Sent Berthomeu, en P(ere) de Vich, en P(ere) de Pàmies. De Sent Lorenç (blanc).⁹

||37r Encara fon ordenat e tengut per bé en lo dit consell que los jurats eligen una bona persona per anar al senyor rey, per .III. coses. La .I.ª, per revocar les comissions d’en P(ere) de Ciutadella, oïdor de la cort del senyor rey, les quals comprenen en si generalitat de proceses, e en gran partida és tolta la juredicció al justícia de la ciutat en lo criminal. L’altra rahó, és per empetrar ab lo dit senyor rey remissió de la pena imposada a aquells qui dins .X. jorns no haurien manifestat als comissaris del senyor rey e del senyor bisbe los contractes usuraris o feyts en frau de usures. La terça, que, per ço que feyt és o·s farà tro lo senyor rey hi haja provehit, no sia lesió ne prejuhí dels furs o privilegis de la ciutat.

Ítem, lo dit consell ordenà e establí que lo síndich de la ciutat manifest e notiffich als dits comissaris elets sobre lo feyt de usures, e encara deman ab acabament totes quantitats degudes per qualsevol persones a la universitat de la dita ciutat per usures, ||37v per los contractes de manleutes fetes per la ciutat a ses necessitats o en frau de usures, de .X. anys a ençà, segons la crida feyta de part del dit senyor rey, protestan, emperò, lo dit síndich que per rahó de la dita manifestació o notifficació no sia fet prejudici o lesió alcuna a furs ne privilegis de la dita ciutat, com allò face e entene a fer per temor de les penes apposades en la dita crida. Volch encara lo dit consell que les dites coses puxen ésser corregides e esmenades de consell dels advocats de la ciutat, no mudada la substància.

NOTES:

¶ ¹ Segueix la llista dels consellers presents. Sols hi són els jurats ciutadans; pels cavallers i generosos, ho eren Guiot de Xanaveires i Pere Sanxis d’Oblites.

¶ ² Segueixen els consellers assistents, amb l’absència dels dos jurats cavallers i dels consellers de l’estament militar. Ometrem aquesta relació, generalment llarga, en les actes del Consell.

¶ ³ La resta, en blanc.

¶ ⁴ Aprovats els capítols, el Consell acorda (f. 106r) remetre’ls al jurat Jaume March, traslladat a Perpinyà, que els presentarà al rei.

¶ ⁵ El lloc era senyoriu de Pere Sabata, cavaller, després un dels dirigents de la Unió.

¶ ⁶ Al marge esquerre: De tractatu expellendarum impositionum.

¶ ⁷ que·s a l’orig.

¶ ⁸ Hi manca el verb (=pagar...).

¶ ⁹ Hi ha un espai en blanc, car falten les parròquies urbanes del Salvador, de Sant Esteve, de Sant Joan del Mercat i de Santa Creu de Roteros.

2. UNA CRISI SUCCESSÒRIA PROVOCADA, DINS D’UNA POLÍTICA REIAL AUTORITÀRIA

(FEBRER-MAIG 1347)

7.

1347, febrer 14. València.

El rei Pere el Cerimoniós reprén amb amenaces el seu germà, l’infant Jaume, comte d’Urgell, que s’ha traslladat, contra les ordres d’aquell, a Aragó, i ha protestat de la designació de la infanta Constança com a successora al tron.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fol. 166r-v.

Lo rey d’Aragó.

Car frare. [B]é sa[be]ts en qual manera parlam ab vós fraternalment e amigable e axí c[o]m a senyor, manants a vós que en alcunes de la nostres ciutats ne l[och]s no es[tigué]ssets ne conversàssets, tro que haguéssets mo[st]rades vostres [ra]hons les qual[s] entenets haver contra la primogenitura o suc[c]essió d[e la al]ta infanta dona C[on]stança, f[i]lla nostra primogènita, [o] altra primogènita, per part de la qual és affermat [e]lla haver successió en los r[e]gnes, comtat[s e] terres nostres aprés nost[r]es d[i]es en cas, ço que Déus no v[u]lla, que convengué[s] nós passar d’aquesta vi[d]a sens fills mascles. E a[r]a hav[e]m entès que·l dit manam[e]n[t] no contrastant, vos sots anat en lo regne d’A[ra]g[ó ...]t[...] ||166v manament [... ... ...]¹⁰ vós protestats dels [... ... ...] coses lo dit nostre manament [... ... ...]·ns covenga en altra manera provehir, ço qui·ns seria fort greu. Data en València, sots[s] nostre s[e]gell secret, a .XIIII. dies anats del mes de febrer en l’any de nostre Senyor .M.CCC.X[L]VII. Rex P(etr)us.

A l’[alt in]fant en Jacm[e], comte d’Urgell e veçcomte d’Àger, car frare nostre.

8.

1347, març 21. València, al palau del Real.

Jurament i homenatge, davant del rei, de Pere de Xèrica, governador del regne de València, de tenir el seu càrrec per la infanta Constança, i de defensar el seu dret de successió dels contraris. Amb la mateixa fòrmula juraran els oficials reials que han estat novament nomenats, com ell.

ACA, C, Processos, llig. 116/6, fol. 5r.

Sub hac forma sunt iuramenta officialium illorum, videlicet, quibus noviter comittentur officia.

Noverint universi quod ego, Petrus, dominus de Exerica, recognoscens et considerans vos, excellentissimum ac magnificum principem et dominum dominum Petrum, Dei gratia regem Aragonum, etc., comississe michi officium gubernationis regni Valentie sub hac forma, videlicet, quod ego ten[e]am ipsum pro inclita infantissa domina Constantia, primogenita vestra, cui successio regnorum et terrarum vestrarum ratione sue primogeniture noscitur pertinere in casu, videlicet, quo vos, dictus dominus rex, sine filio vel filiis masculis legittimis ab luce migrari contingeret, quod Deus propter sui misericordiam avertat, ex hiis iuro ad dominum Deum et eius sancta quatuor Evangelia, manibus meis tacta, et homagium ore et manibus comendatum facio vobis, dicto domino regi, presenti et huiusmodi iura[me]ntum et homagium recipienti, quod dictum officium gubernationis regni Valentie per vos michi comissum tenebo pro inclita infanta Constantia, primogenita vestra et in regnis, comittatibus et terris vestris, si vos sine filiis [mascu]lis mori contingeret, quod absit, successura, et quod casu predicto quo sine liberis masculis decesseritis ut prefertur, ego cum toto posse meo, quod habeo per me vel ratione dicti officii, iuvabo et pro toto posse meo deffendam dictam dominam Constantiam in successione predicta, et eius tutorem vel curatorem per vos assignatum vel assignandum eidem, contra omnes qui in successione dictorum regnorum et terrarum eam vellent quomodolibet impedire. In cuius rei testimonium dictus dominus rex de predictis mandavit fieri unum vel plura publica instrumenta eiusdem tenoris et data per me, notarium infrascriptum. Quod est actum in Regali domini regis Valentie, die intitulata duodecimo kalendas aprilis anno Domini .M.ºCCC.ºXL.º sexto.

Sunt inde testes ad predicta presentes nobilis Petrus de Fenolleto, vicecomes Insule, nobilis Gondisalvus Didaci de Arenosio, Petrus de Montecatheno, amirantus, Rodericus Didaci, vicecancellarius, Iohannes Ferdinandi Munionis, magister rationalis, legum doctores, Iacobus Rubei, thesaurarius, et plures alii consiliarii dicti domini regis.

9.

1347, març 24. València, al palau del Real.

Jurament i homenatge que han de prestar al rei i a la infanta primogènita Constança els alcaids dels castells reials. Es comprometen, en cas de mort del monarca sense descendència masculina, a tenir-los a Costum d’Espanya en nom de l’hereua, a restituir-los a ella si els és manat i a recolzar-la contra els seus oponents. En aquest cas, jura Llop Álvarez de Espejo, alcaid del castell del Poyo, al terme d’Alpont.

ACA, C, Processos, llig. 116/6, fol. 2r-v.

Sub hac forma debent iurare alcaydi castrorum qui iam tenent castra, et effectus iuramenti est similis de aliis alcaydis quibus noviter comituntur.

Noviter universi quod, constituto ante presentiam regie magestatis excellentissimi ac magniffici principis et domini domini Petri, Dei gratia regis Aragonum, etc. (blanc),¹¹ alcaydus castri de (blanc),¹² idem dominus rex exposuit eidem alcaydo quod, cum successio regnorum et terrarum suarum de iure politico pariter et humano pertineat inclite infantisse Constantie, primogenite sue, ratione sue primogeniture, si casus accideret, quod Deus propter sui misericordiam avertat, quod sine filiis masculis legittimis contingeret eundem debitum persolvere naturale, et propterea vellet quod subditi eius, et potissime alcaydi castrorum suorum, subscripta facerent iuramenta et homagium. Idcirco, dictus alcaydus (dixit) per tres vices hec verba:

—Senyor, si en lo cas damunt dit, ço que Déus no vulla, que vos covenga morir sens fills mascles legítims, et yo ret lo castell damunt dit a la dita senyora infanta o a·ltra primogènita vostra, ¿havets mi, ara per lavors et lavors per ara, per quiti et per absolt de tot homenatge, sagrament et naturalea en los quals per lo dit castell vos són tengut?

Qui dominus rex dixit per tres vices que oc, et placebat quod castrum ipsum teneret ut infferius continetur. Quibus sic habitis et dictis, idem alcaydus fecit iuramentum et homagium in hac forma:

Ego, (blanc),¹³ alcaydus castri de (blanc)¹⁴ predictus, de certa scientia et consulte iuro ad dominum Deum et eius sancta quatuor Evangelia, manibus meis corporaliter tacta, et homagium ore et manibus comnendatum facio vobis, dicto domino regi, nomine vestro et nomine etiam dicte domine infantisse emancipate, vel alie vestre primogenite, in casu predicto, quorum virtute promito vobis, dicto domino regi, presenti, et dicte domine infantisse, seu alie vestre primogenite, et scriptori et notario infrascripto, tanquam publice persone, hec a me, nomine dicte domine infantisse seu aliter dicte vestre primogenite, de vestro mandato expresso stipulanti et recipienti, quod dictum castrum de (blanc) tenebo pro vobis, dicto domino rege, dum vixeritis et eum michi dimisseritis, et post dies vestros, si absque filiis masculis vestris ex legittimo matrimonio et carnali copula procreatis vos mori contingeret, quod absit, pro inclita domina infantissa Constantia, primogenita vestra, vel illa ex filiabus vestris que tempore mortis vestre erit vestra primogenita, et pro ipsius tutore vel curatore que in testamento vel aliter sibi duxeritis assignandum, promitto ipsum tenere et custodire legaliter, fideliter atque bene, ad consuetudinem Ispanie, et ipsum castrum vobis cum mandaveritis, aut dicte infantisse vel eius tutori in dicto casu, restituere promitto absque aliqua dilatione, imaginatione vel fraude. Et nichilominus, cum toto posse meo, iuvabo (et) deffendam dictam dominam infantissam Constantiam, vel aliam dicto casu vobis primogenitam, in successione predicta, ||2v et eius tutorem vel curatorem predictum, contra omnes qui in successione dictorum regnorum et terrarum eam vellent quomodolibet impedire. In cuius rei testimonium idem dominus rex mandavit fieri de predictis unum et plura publica instrumenta eiusdem tenoris, data per notarium infrascriptum. Quod est actum in palatio regio Valentie, die intitulata nono kalendas aprilis, anno Domini millesimo .CCC.ºXL.º sexto.

Sunt inde testes ad hec presentes nobilis Petrus, dominus de Exerica, nobilis Ademarius de Mosseto, nobilis Petrus de Montecatheno, amirantus, nobilis Philipus de Castro et Galcerandus de Bellopodio, maiordomus, et plures alii nobiles et milites.

10.

1347, març 28. València.

Pere el Cerimoniós comunica a Miquel de Gurrea, governador d’Osca, els canvis operats en el govern del regne de València, la destitució de l’infant Jaume d’Urgell i els poders conferits a la primogènita Constança.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fol. 164v.

El rey d’Aragón.

F[é]mosvos a saber que nos [ha]n dicho que us havían dad[o] a entender que nos querríamos revocar las go[ver]naciones, por [...] sab[e]r [que] nos no havem[o]s ren innovado en las [g]overnaciones, excep[ta]do [q]ue havemos de la[s] dos governacione[s] de regno de Valencia feyta una, e aquella comendada al n[ob]le e [a]mado don Pedro, senyor de Exéricha, consellero nuestro. Es empero verdat que ha[v]emo[s] re[vo]cada la go[v]ernación del infant don Jayme, muy caro hermano nuestro, [e] que des[...] l[a]s gover[na]ciones e los otros officios e los c[a]stiellos se [...] por [l’a]lta inf[a]n[t]a dona [Con]stança, muy cara primogénita nuestra, o por aquell[a que] sería nuest[r]a primog[é]n[ita], en caso, [...Di]os no quiera, que nos muriéssemos menos de fillo m[asc]lo heredero. [...] ansí, [n]otificán[do]vos aquesto, vos mandamos que en el officio de la governación a vos [c]omandado vos hayades bi[e]n e diligentm[ent ...] havedes bien acustu[m]ad[o], en manera que’n [p]odades sier por [n]os lo[ado] de dil[igenci]a. Data en Valencia, [diu]s nuestro si[e]llo secret[o, .XXV]III. d[í]as andados del mes de março en el anyo de [nuestro S]enyor .M.CCC.[XLVII].

Dominus rex mandavit Matheo [Adr]iani.

[... ... ...] Michel de [G]orrea, g[ove]rnador de [H]uesca.

11.

1347, abril 11. València, al palau del Real.

Resposta dels jurats i consell de València a les lletres del rei Pere i de la infanta Constança, on els comuniquen la prelació d’aquesta en la successió a la corona, segons el dictamen donat per una assemblea de juristes, i insten l’adhesió de la ciutat als seus drets. Difereixen la resolució del problema al temps que es produesca de fet la vacant del tron, i proclamen el seu acatament a qui siga degut.

AMV, Apèndix de Notals, z-1, mà 3ª, s. fol. (6r-9v).¹⁵

Noverint universi quod die mercurii intitulata tertio idus aprilis, anno Domini .M.ºCCC.º quadragesimo septimo, constituti in presentia excellentissimi ac magnifici principis domini Petri, Dei gratia regis Aragonum, Valentie, Maioricarum, Sardinie et Corsice, comitis Barchinone, Rosilionis et Ceritanie, venerabiles Romeus d’Oblites, Geraldus de Bosco, Bernardus Comitis, Guillelmus d’Espígol et Iacobus Ricardi, iurati civitatis Valentie, Iacobus Castellani, Iacobus d’Esplugues, Guillelmus Gastoni, milites, Raymundus de Rivosicco, Franciscus Esquerra, Petrus Çabata, Petrus de Boïl, Mateus Lançol, Guillelmus de Pertusa, Iacobus Scribe, Bernardus Sunyerii, Bernardus de Camós, Bernardus Redon, Guillelmus de Magencosa, Dominicus Marrades, Guillelmus Masconi, Salvator de Liumanya, Berengarius de Podio, Michael Martorelli, Guillelmus Caneri, Iacobus Feliu, Berengarius de Ripullo, Bartholomeus Segarra, legum doctor, Arnaldus Scribe, Iacobus de Tamarito, Iohannes Sala et Bartholomeus de Caneto, iurisperiti, Berengarius de Tapioles, Bernardus de Sentboy, Petrus Malet, Antonius Cartallà, Petrus de Seta, Guillelmus Gençor, Franceschus Foch, Iacobus de Fonte, Iohannes de Solanes, Guillelmus Rabaça, Bernardus Degà, Petrus Samisay, Guillelmus Juncar, Guillelmus Ballistarii, Bonanatus Iohannis et Petrus Palomerii, deputati ad hec per consilium civitatis, et presentarunt eidem domino regi et per nos, scriptorem et notarium infrascriptos, legi fecerunt coram ipso domino quandam responssionem, continentie sequentis:

«Senyor molt excel·lent.

La vostra carta havem reebuda ab deguda reverència, la tenor de la qual s’és aytal:

Petrus, Dei gratia rex Aragonum, Valentie, Maioricarum, Sardinie et Corsice, comesque Barchinone, Rosilionis et Ceritanie, dilectis et fidelibus suis iuratis et probis hominibus civitatis Valentie, salutem et dilectionem. Quia interest sapientis precavere futuris et, quanto reges et principes regnorum et terrarum et vasallorum potentia ceteros antecellunt, tanto magis spectat ad eos scire quis, ex clara eorum ortus propagine, in suo ||6v regali dominio, iure primogeniture, succedat in predictis, ideo nos, desiderantes, dum ab alto nobis vita conceditur, sic salubriter et caute providere quod absque anime nostri discrimine et conscientie lesione possemus regnis et terris quibus, actore Domino, presidemus successorem legitimum declarare ac habitantes in eis a venturis que super hoc in certum possent i(m)minere periculis preservare, pridem, convocatis magistris et personis aliis valde doctis in sacre pagine documentis, necnon iuris canonici et civilis doctoribus et aliis in foris, usaticis¹⁶ et consuetudinibus terrarum nostrarum peritis plurimum et spertis, ab eis scire voluimus cui, si, quod absit, absque liberis masculis moreremur, universalis nostra successio pertineret. Qui, sub virtute iuramenti ab eis corporaliter prestiti, per quod ad dandum super hoc verum et iustum iuxta eorum conscientiam consilium se ad nostri iussionem singuli astrinxerunt, sua nobis, secundum Deum et iustitie debitum, et iura divina pariter et humana, dantes consilia affirmarunt constanter quod, cum linea liberorum preferatur omnibus aliis in ordine succedendi si, quod Deus avertat, nos mori conti(n)geret sine liberis masculis, inclita infantissa Constantia, primogenita nostra, in successione regnorum et terrarum nostrarum, iure primogeniture, debebat omnibus anteferri. Hec autem huius serie vobis significare providimus, ut certa iuris et facti scientia vestram conscientiam instruat et, ex aliquorum suggestione contraria, apud vos errorem ingerere aut ignorantiam pretendere tergiversatione aliqua non permitat, vos certificantes quod dictam filiam nostram primogenitam cum illo ex filiis nostrorum regalium quem gentes nostre potius consulerint volumus maritari, ut nostre Aragonum dominationis dulcedo ex supervenientia extranei domini, quod absit, in amaritudinem ||7r (non)¹⁷ convertatur. Data Valentie, decimo kalendas aprilis anno Domini .Mº.CCC.ºXL.º sexto. Exa(ravit) R(oderic)us.

A la qual, senyor, ab tota reverència umilment responen los jurats e prohòmens de la ciutat de València que pensar pot la vostra sobirana altea que, en cas que les coses contengudes en la dita carta haguessen loch, tots temps la dita ciutat, ensemps ab los altres regnes, comdats e terres vostres, staran e faran sobre·l dit feyt bé e lealment ço que deuran, segons que ha bé acustumat, per lo dret de la corona, servan tota vegada a qui deuran la naturalea e fe a què són tenguts.»

Et in continenti prefatus dominus rex respondit ad predicta, videlicet, per hec verba:

E lo dit senyor rey, oïda la resposta sobredita, dix que axí o entenie ell, que·ls dits jurats, pròmens e consell de València tota vegada farien en les coses damunt dites ço a què fossen tenguts, salvant lur feeltat, segons que tota vegada o havien bé acustumat.

Que fuerunt acta Valentie, in Regali predicti domini regis, die et anno in prima linea contentis. Et de predictis tam dictus dominus rex quam iurati et proceres suppradicti voluerunt fieri tot quot voluerint instrumenta eiusdem tenoris et forme per nos, Mateum Adriani, scriptorem eiusdem domini regis, et Petrum de Montessono, notarios infrascriptos.

Fuerunt testes ad predicta inclitus dominus infans Petrus, Rippacurtie et Montanearum de Prades comes, Hugo, Vicensis episcopus et cancellarius predicti domini regis, et nobiles Petrus, dominus Xerique, et Petrus de Montecateno, amirantus domini regis prefati.

||8r¹⁸ Noverint universi quod, die mercurii intitulata tertio idus aprilis, anno Domini .M.ºCCC.º quadragesimo septimo, constituti in presentia inclite infantisse domine Constantie, serenissimi ac magnifici principis domini Petri, Dei gratia regis Aragonum, Valentie, Maioricarum, Sardinie et Corsice comitisque Barchinone, Rosilionis et Ceritanie, (filie), venerabiles Romeus d’Oblites, Geraldus de Bosco, Bernardus Comitis, Guillelmus d’Espígol et Iacobus Ricardi, iurati civitatis Valentie, Iacobus Castellani, Iacobus d’Esplugues, Guillelmus Gastoni, milites, Raymundus de Rivosicco...¹⁹ et Petrus Palomerii, deputati ad hec per consilium civitatis, et presentarunt eidem domine infantisse et per nos, scriptorem et notarios infrascriptos, legi fecerum (sic) coram ipsa domina infantissa responssionem videlicet subsequentem.

||8v «A la carta tramesa per vós, alta infanta dona Constança, del molt alt príncep e senyor en P(ere), per la gràcia de Déu rey d’Aragó, filla, en la qual nos requeríets que us feéssem resposta segons la nostra lealtat, la tenor de la qual és aytal:

Infantissa Constantia, excellentissimi domini Petri, Dei gratia regis Aragonum, primogenita et in regnis, comitatibus atque terris eiusdem, si filii masculi ipsius domini defficiant, succesura, dilectis et fidelibus suis iuratis et probis hominibus civitatis Valentie, salutem et gratiam. Sicut serenissimus princeps et dominus Petrus, Dei gratia rex Aragonum, genitor noster predictus, cum litteris suis ||9r vobis significat, ipse cupiens de regnis et terris suis sic salubriter et caute providere²⁰ quod, absque anime sue discrimine et conscientie lesione, quis illi successor debeat legitimus declaretur, ut non possent in posterum super hoc periculosa scandala imminere, convocavit magistros et personas valde peritas in teologi(c)a facultate, necnon professores iuris canonici et civilis, et alios in foris, usaticis et consuetudinibus terrarum suarum peritos, a quibus omnibus, sub virtute iuramenti ab eis singulariter prestiti, scire voluit cui secundum Deum et veram iustitiam regnorum et terrarum suarum successio pertineret. Qui, sibi sua dantes consilia, secundum iura divina pariter et humana affirmarunt co(n)stanter quod, ipso domino rege, quod absit, sine liberis masculis decedente, nos, tanquam prior in ordine geniture, debebamus in universo ei succedere et in successione ipsa omnibus antefferri. Quocirca, de fidelitate et legalitate vestra, qua antiquorum progenitorum vestrorum recta successione in vos solida et nativa radicavit antiquitus, firma fiducia et fertili spe concepta, vos ex fidelitate debito, quo in dicto casu nobis estis astricti, instanter requirimus et attente rogamus quatenus in ipso casu, quod absit, ad nos tanquam dominam vestram attendatis et pareatis et, ut fideles vasalli, pro iuribus nostris stetis de nostra intentione, quam indubitato animo legalem et fidelem novimus, ut prefertur, nos vestra responssione veridica informantes. Data Valentie, decimo kalendas aprilis anno Domini .M.ºCCC.º quadragesimo sexto. Vidit G.

Umilment ab reverència a la dita carta dien los jurats, consell e prohòmens de la ciutat de València que, quant a present, ||9v a la dita carta clarament no poden ne deuen respondre, tro les coses en aquella contengudes, si fer-se deuen, se facen llà on degen e axí com degen. Emperò, tots temps la ciutat farà e estarà per dret de la corona, servan lur fe e lur lealtat a qui degen, segons que tots temps bé ho han acustumat de fer, salvum a la ciutat furs e privilegis, lo dret dels quals protesten que·ls romanga salvu, ara e en l’esdevenidor.»

Et de predictis tam dicta domina infantissa quam iurati et proceres suppradicti voluerunt fieri tot quot voluerint instrumenta eiusdem tenoris et forme per nos, Mateum Adriani, scriptorem eiusdem domini regis, et Petrum de Montessono, notarios infrascriptos.

Fuerunt testes ad predicta inclitus dominus infans Petrus, Rippacurtie et Montanearum de Prades comes, Hugo, Vicensis episcopus et cancellarius predicti domini regis, et nobiles Petrus, dominus Xeriche, et Petrus de Montecateno, amirantus domini regis prefati.

12.

1347, abril 18 i 20. València.

El Consell de València acorda oposar-se a una provisió reial sobre l’ofici de notaris, el qual vulnera, segons els juristes Gener Rabassa i Jaume d’Orrit, consultats sobre la qüestió, els furs i privilegis de la ciutat.

AMV, MC A-6, fols. 149r-150r.

Dimercres .XVIII. dies del mes d’abril de l’an de mil .CCC.XL. set, fon appellat e justat consell en la sala de la Cort, ab crida pública e albarans, axí de cavallés, generosos, com ciutadans, parròquies e officiis e mesters de la ciutat. En lo qual consell foren los pròmens següents:

En Romeu d’Oblites,

En Guerau del Bosch,

En Bernat Comte,

G(uillem) d’Espígol,

En Jacme Ricard,

En Gilabert Çanoguera, jurats.

...............................................................

||149v ...En lo qual consell fon proposat que lo senyor rey ha feta .I. provisió la qual toca l’offici de notaria, per vigor de la qual provisió s’és feta pública crida. E diu-se que les dites provisió e crida són fetes contra furs e privilegis.

Per tal, lo consell acordà e tenc per bé que les dites coses sien defeses per la ciutat, e a messió d’aquella, si les dites coses són contra furs e privilegis.

Enaprés, divendres .XX. dies del mes d’abril, constituïts denant la presència dels jurats de la ciutat los honrats micer Gener Rabaça e en Jacme d’Orrit, dixeren, aytant com ells podien entendre, que la dita provisió era en lesió de furs e de privilegis de la ciutat.

||150r Encara fon ordenat...

Sobre açò, que micer Rodrigo Díeç, vicecanceller del senyor rey, e en Berenguer de Codinachs, dixeren als jurats que anassen denant lo senyor rey, per escusar la ciutat de ço que lo senyor rey és mal informat contra la ciutat.

Lo consell tenc per bé que los jurats no vajen al senyor rey, si donchs no·ls tramet misatge, e, en aquell cas, qualque cosa los diria lo senyor rey, que·n fessen relació en lo consell.

13.

1347, abril 26.València.

Pere el Cerimoniós demana al jurisperit Lope de Aïnsa que l’informe de les activitats de l’infant Jaume d’Urgell a Saragossa, de què es parla diversament a València. En idèntic sentit escriu a l’oïdor de la cort Joan Ximenes d’Osca.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fol. 169r-v.

Rex Aragonum.

Scire vos volumus quod in partibus istis de facto incliti infantis Iacobi, comitis Urgelli et vicec[o]mitis [A]gerensis, fratris nostri carissimi, qui in civitate Cesarauguste esse dicitur, referuntur multipliciter plurima et diversa, de q[u]i bus a vobis omnino volumus certificationem habere. Quocirca, vobis dicimus et mandamus quatenus de predictis vos, ut clarius poteritis, informare [c]uretis, e[t] de hiis que in veritate scire poteritis scribatis nobis protinus veritatem per vestras litteras, ||169v nobis mite[ndas per] (?) p[re]sentem portitorem, in hiis solertem, pro u[...] de vobis [...] diligentiam adhi[be]ndo. Data Valentie, sub nostro sigillo secreto, .VI. kalendas m[a]dii anno Domini .M.ºCCC.º[X]L.º sept[imo].

Mateus Adriani, mandato regio facto

per dominum cancellarium.

D[i]lecto consiliario nostro L[u]po d’Aÿ(n)sa, iurisperit[o] Cesar[a]uguste.

Sim[i]lis dilecto iudici et audi[to]ri cu[r]ie nostre Iohanni Eximini d’Osca. D[a]ta ut supra. Idem.

14.

1347, maig 8. València.

El Consell de València acorda assumir la defensa de tots aquells consellers que puguen rebre amenaces del poder reial per defensar furs i privilegis de la ciutat.

La mateixa ciutat exigeix a Pere de Xèrica, governador del regne, i al seu lloctinent, Andreu Guillem Escrivà, que no es titulen en els càrrecs per la infanta Constança, perquè constitueix una violació dels furs i privilegis del país. Contràriament, no seran reconeguts.

AMV, MC A-6, fols. 154r-157r.

Dimarts .VIII. dies del mes de maig de l’an de .M.CCC.XL. set, fon aplegat e justat consell en la sala de la Cort de la ciutat de València, ab crida pública e ab albarans, axí de cavallers, generoses, com de parròquies, officiis e mesters de la ciutat. En lo qual consell foren los pròmens següents:

En Guerau del Bosch,

En Bernat Comte,

En Jacme Ricard,
jurats.

...............................................................

||155v En lo qual consell fon proposat per alcunes bones persones que com alcuns, a bé de la cosa pública, per conservació de furs e privilegis, dixessen alcunes paraules en lo consell, e per açò temen ésser acusats ab lo senyor rey, e sien cominats o maltractats. Per tal, lo dit consell ordenà e tenc per bé que si alcun conseller o altre apellat a consell dirà o darà de consell alcunes coses a son bon enteniment en lo dit consell, per defenssió de furs e privilegis, libertats, inmunitats e franquees, e a ben de la cosa pública, salvan la feeltat e la naturalea del senyor rey e de la corona, e per aquelles paraules per ell dites o dades de consell serà cas que aquell serà cominat o soferrà affrontes o dampnatges per lo senyor rey o per altres, encontinent e de feyt la ciutat se prepararà e reebrà en si poderosament e vigorosa, ab maneres degudes, la defenssió de aquell, e guardarà de dan aquell o aquells, faén per aquells misatgeries e pagan-los totes messions e despeses e altres coses, neccessàries a la dita defenssió, que per la dita rahó los covendrà fer o sostenir.

||156r ...Encara fon proposat en lo dit consell que, jassie que lo senyor rey hagués feta comissió ab carta sua e hagués comanat la governació general del regne de València al noble don Pedro, senyor de Xèrica, que lo dit noble usa de la governació damunt dita per la senyora infanta, axí com a primer engenrrada del dit senyor rey, la qual cosa és contra furs e privilegis.

Per tal, lo dit consell ordenà e tench per bé que lo síndic de la ciutat face al dit noble e als (sic) lochtinent de aquell la protestació infrasegüent, la qual fon ordonada en e per lo consell damunt dit:

||156v «Constituït denant la presència del noble don Pedro, senyor de Exèrica, governador general del regne de València per lo senyor rey, e de l’honrat n’Andreu Guillem Scrivà, tinent loch d’aquell, en Lop d’Apiera, síndich de la universitat de la dita ciutat de València, e dix e proposà davant aquells que, com a audiència de la dita universitat sie pervengut que vós, don Pedro, scrivits en vostres enantaments, processes e letres les quals fets judicialment o fora juý “governador o lochtinent per la molt alta senyora dona Costança, primogènita del molt alt (e) poderós senyor en P(ere), per la gràcia de Déu, etc., succehidora a aquells, si fills mascles no aurà, en los regnes, comdats e terres del senyor rey”, e vós, dits noble e n’Andreu Guillem, açò fer no puxats ni dejats, com en atal nom no siats per la dita universitat de València ni ab aital títol reebut ni fet sagrament, sinó tant solament en nom e en veu del senyor rey; e axí sia cert que vós, dits noble don Pedro e n’Andreu G(uillem), trenquats furs e privilegis a la dita ciutat e regne atorgats, e per consegüent tots e sengles actes, enantaments e procehiments per vós fets sien nul·les e casses, axí en juhí com fora, com sien fets contra furs e privilegiis e altres raons, les quals stan en fur et dret e les quals protesten que per avant puixen declarar. Per ço requeren a vós, noble don Pedro e n’Andreu G(uillem), que lo dit títol, en tant quant comprehén lo nom e segell de la dita alta inffanta na Gostança, e dejats lexar, com en aquell cessets ésser reebut en governador e ajats fet sagrament. En altra manera, lo dit síndich protesta que no ||157r consent en vós axí com en governador o lochtinent vostre ni en vostres procehiments, letres o enantaments feits o faedors, e de tota altra nul·litat protesta que per manera leguda la dita ciutat hi puixe proveyr segons que per justícia serà fahedor.»

15.

1347, maig 9. València.

El Consell de València convoca els prelats, nobles, viles i llocs del regne per tal de formar una unió, en defensa dels furs i privilegis valencians.

AMV, MC A-6, fols. 158r-159v.

Ed. A. RUBIO VELA, Epistolari de la València medieval, I, 2a ed., València-Barcelona, Institut Interuniv. de Filologia Valenciana i Pub. de l’Abadia de Montserrat, 2003, p. 72 (la carta de convocatòria).

Dimercres .IX. dies del mes de maig de l’an de .M.CCC.XL. set, fon aplegat e justat consell en la sala de la Cort de la ciutat de València, ab crida pública e ab albaran(s), axí de cavallers, generoses, com de parròquies, officis e mesters de la ciutat. En lo qual consell foren los pròmens següents:

En Romeu d’Oblites,

En Guerau del Bosch,

En Bernat Comte,

En Jacme Ricard,
jurats.

...............................................................

||159r En lo qual consell fon ordenat e tengut per bé que la protestació registrada en lo present libre en lo dia de dimarts proppassat, e la qual és estada presentada a l’honrat en Bernat Gomir, lochtinent de governador, sie feta al noble don Pedro, senyor de Exèrica, e lochtinents d’aquell, enaxí que a les replicacions que la ciutat farà a les respostes faedores per lo dit noble e loctinents d’aquell sien suplides, enadides, corregides e esmenades alcunes rahons, a bé e profit del dit feyt.

Com lo senyor rey e sos officials e jutges delegats hajen fet e usat contra furs (e) privilegis, bons uses e libertats de la ciuitat (sic), al·legants que lo senyor rey és en possessió de no servar furs e privilegis, bons uses e libertats, e per tolre e dar remey que d’aquí enant los dits greujes e prejudicis no·s facen, per tal fon proposat en lo consell que bo seria que fos feta unió ab sagrament entre la ciutat, prelats, richshòmens, cavallers e generoses e universitats de viles e lochs del regne, majorment com sia legut per privilegis. Per tal, lo consell ordonà e tenc per bé que les dites persones sien convocades, en la forma següent:

«Als honrats, savis e discrets los justícia, jurats et pròmens de la vila de Xàtiva, los jurats et pròmens de la ciutat de València, salut e bona amor. Significam-vos per la present que, per rahó de molts e diverses greujes, prejudicis e desafuraments dels furs, uses, privilegis e libertats del regne de València, e altres, los quals són fets en lo dit regne per lo molt alt senyor rey e per sos officials e²¹ jutges delegats, al·legants expressament que·l molt alt senyor rey és en possessió de no servar furs, privilegis, bons usos et libertats, et encara per tolre e dar remey que d’aquí avant no se’n facen, e per salvar la fe e lealtat, a honor e conservació de la corona, vullam e entenam de vosaltres ||159v e de la senyora reyna e inffants,²² richshòmens, prelats, cavallers e universitats aver col·loqui sobre leguda unió faedora, salvant tota hora la feeltat del dit senyor rey e regalies e drets seus, e per mantenir, sustenir, conservar et deffendre los dits furs, privilegis, libertats e bons usos, axí al menor com al major,²³ supplican homilment al dit senyor rey que los dits furs, privilegis, bons uses e libertats del dit regne nos dege servar, et que·ls desaffuraments e greuges que·ns són estats fets a degut estament tornar per totes maneres degudes, confian de la vostra discreció e saviea, ab la present vos amonestam e vos requerim que aital²⁴ dia siats en la Sala de la ciutat per aver lo dit col·loqui e tractament, com semblants letres monitòries ajam trameses a la dita senyora rehina e senyors inffants, richshòmens, prelats, cavallés e universitats del regne. Scrita en València, .IX. dies del mes de maig de l’ayn de .M.CCC.XLVII.»

16.

1347, maig 10. Castelló de la Plana.

Pere el Cerimoniós amenaça els jurats de València amb procedir contra la ciutat, ultra la pena de privació dels seus privilegis, si no renuncia a oposar-se al nomenament de la infanta Constança com a successora a la corona.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fols. 187v-188r.

Petrus, etc., dilectis et fidelibus iuratis et probis hominibus civi[t]atis Valentie, salutem et dilectionem. Noveritis quorundam fidedignorum relatione nobis fuisse deductum quod sindicus civitatis pretacte, vestro nomine, quandam fecit requisitionem, protestationem continentem, d[i]lecto nostro Bernardo Gomir, assessori ac gerenti vices nobilis et dilecti consiliarii nostri Petri, domini de Exer[i]cha, gubernatoris generalis regni Valentie pro inclita infantissa Constantia, filia nostra primogenita emancipata ac in regnis nostris, comitatibus atque terris successura in casu, quod [a]bsit, quo nos absque filiis masculis ex legitimo matrimonio procreatis contingeret debitum persolvere naturale; que nobis magnam materiam admirationis induxit, et ex ea assumpsimus displicentiam vehementem, qui[a] sic contra nostra[s] ordinati[o]nes, ex vera et legitima ac Deo et hominibus notori[a] iustitia prodeu[nt]es, requisitionem et protestationem fecistis predictam. Q[uo]circa, [natu]ralitatis, [lega]litatis ac fidelitati[s] in-||188r-dissol[ubiliter ... ... ...] dici[m]us [et m]a[ndam]us expresse disc[...]mus iniu[n]gente[s ... protesta]tione predictis amodo cessetis et totaliter desistatis et d[... ... ...]is omnino. Et hoc nullatenus immut[eti]s, prout nobis servire cupitis et nostram indign[at]ionem affectatis, sicut indubita[bili]ter credimus, [... ... ...]nturi [... ... ...] in predictis, ultra privilegiorum et franquitatum a n[ostris] illustribus predecessoribus atque nobis indultorum vobis pr[iv]ationem, quam infalibiliter incurretis, taliter contra vos rigide procedemus quod vos [...] merito penitebit talia fecisse et nostris non adsisse ordinationibus seu mandatis. Data in loco Castil[io]nis Campi [de] Burriana, sub nostro sigillo secre[to], .VI.º idus madii anno Domini .M.º[C]C[C].º quadragesimo septimo.

Dominus rex in consilio mandavit Matheo Adriani.

17.

1347, maig 12. Cabanes.

Pere el Cerimoniós als jurats i consell de València. Els mana no fer unió, ni induir-hi les viles del regne, amb l’oferiment de reparar els contrafurs que hagen comès el mateix rei o els seus oficials.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fol. 189r. Molt deteriorat.

[Petrus, etc., dilectis]²⁵ et fidelibus iura[ti]s [et probis hominibus] ci[vitati]s Valentie, salutem, etc. [No]veritis quorunda[m fidedignorum relatione nobis] fuisse deductum quod vos s[u]per unione [...] de quibusda[m ...] univ[er]sitatibus [...] regni Valentie quosdam fecistis [...] ac eisdem universitatibus requis[it]orias litteras direxistis, de quo nec i[...] co[... ... ...] admirari. Verum cum uniones seu alligantie per quoscunque nostros subdit[os] minime fieri debeatur absque nostri speciali licentia [et] permissu, maxime cum predicta possent in nostri iu[r]is regii periudicium redundare, idcirco vos, quos ad n[ostri] beneplacita novimus semper promptos, ex debito naturalitatis, fidelitatis ac legalitatis, qu[i]bus nobis indissolub[i]liter estis astricti, requirimus vobisque dicimus et mandamus expresse quatenus [tra]ctatus predictos nullatenus faci[a]tis nec quemquam ad eandem unionem faciendam [nu]llatenus moneatis seu etiam in[d]uc[a]tis. Si quid autem per nos seu nostros officiales contra foros seu privilegia vobis indulta fac[t]um extitit, id ad statum prestinum procul dubio reducemus, taliter quam inde poteritis meri[to] contentari. Data in loco de Cabaneis, sub nostro sigillo secreto, .IIII.º idus madii anno Domini .M.[º]CCC.ºXL.º septimo.

Ma[th]eus Adriani, mandato regio facto

per [do]minum cancellarium.

18.

1347, maig 12. Cabanes.

Ordre de Pere el Cerimoniós al governador general del regne de València, Pere de Xèrica, d’intitular-se en el càrrec exclusivament pel rei, i no per la infanta primogènita. Igualment, al governador de Barcelona, Ferrer de Vilafranca.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fol. 192r.²⁶

Petrus, etc., nobili et dilecto consiliario nostro Petro, domino de Exericha, gubernatori generali regni Valentie, vel eius locumtenenti, salutem, etc. Dicimus et mandamus vobis de certa scientia et ex causa quatenus, ratione officii vobis comissi, pro inclita infantissa Constantia, filia nostra primogenita, seu alio quocumque, nisi tantum pro nobis, intitulare minime vos curetis, donec aliud super hiis per nos fuerit ordinatum et nostrum inde receperitis mandamentum. Data, etc., ut supra (Data in loco de Cabaneis, sub nostro sigillo secreto, .IIII.º idus madii anno Domini .M.ºCCC.ºXL.º septimo).

Dominus rex in consilio mandavit Matheo Adriani.

Similis Ferrario de [Vi]llafrancha, militi, gubernatori Barchinone, vel eius l[oc]-um[tenenti]. Data ut supra.

Dominus rex in consilio mandavit Ma[theo] Adriani.

19.

1347, maig 12. Cabanes.

Pere el Cerimoniós convoca l’infant Ramon Berenguer, comte d’Empúries, al col·loqui fixat a Montblanc el dia de sant Joan pròxim, on l’infant Jaume d’Urgell exposarà els seus drets de successió al tron.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fol. 193v.²⁷

Petrus, etc., inclito infanti Raym[u]n[d]o Berengarii, Im[puriarum] comiti, patruo nostro carissimo, sincere dilect[ionis p]le[ni]t[u]dinem cum s[a]lute. Cum [nos ad] habendum colloquium cum in[clito] infante Iacobo, com[i]te Urgelli [et] vicecomite Agerensi, frat[r]e nostro carissimo, super negotio iuris quod se habere asserit in successione re[gn]orum [n]ostrorum, comitatuum et terrarum in [c]asu quo nos, quod Deus avertat, nos (sic) sine filiis mas[c]ulis ex l[e]gitimo matrimonio procreatis mo[ri] contingeret, inclita infantissa Constantia, filia nostr[a] primogenita emancipata, con[t]rarium asserente, et ad audiendum dict[i] infantis rationes super predictis, d[i]e festi sa[n]cti Iohannis Babtiste mensis iunii instantis in villa Montissoni²⁸ duxerimus prefigendum, in qua vos volumus [et] c[u]pimus omnino esse presentem, ideo volumus et vos rogamus quatenus dicta d[i]e in dicto parl[am]ento et etiam in dicto loco Montissoni²⁹ infallibiliter i[n]tersitis, ad quam diem plures alias notabiles personas nostri dominii duximus convocandas. Data in loco de Cabaneis, sub nostro sigillo secreto, .IIII.º idus madii ann[o] Domini millesimo .CCC.ºXL.º septimo.

20.

1347, maig 12. Cabanes.

Pere el Cerimoniós ordena a Francesc de Prohome, notari tinent los segells, expedir les cartes de convocatòria al parlament previst el dia de sant Miquel a Montsó, per discutir els drets de l’infant Jaume, així com per al col·loqui anunciat prèviament a Montblanc el dia de sant Joan. Igualment, mana estendre credencials a Joan Ferrandis Munyós, mestre racional, i Berenguer de Codinachs, comissionats per a exposar els drets de la infanta Constança a les viles reials valencianes.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fol. 197 bis r-v (numerat per error 191). Molt deteriorat.³⁰

Rex Aragonum.

Cum super fac[t]o quod scitis incliti infantis Iacobi, comitis Urgelli et vicecomitis Agerensis, fratris nostri carissimi, asserentis se ius habere in successione regnorum nostrorum, comitatuum et terrarum in casu quo, quod absit, nos absque filiis legitimis masculis contingeret debitum persolvere natu[r]a[le], inclita infantissa Constantia, filia nostra primogenita carissim[a], contrarium asserente, ordinaverimus in festo sancti Michaelis mens[i]s septem[bris] proxime instantis cum prelatis, baronibus, militibus et generosis et hominibus civitatum et villarum regnorum nostrorum, comitatuum et terra[rum gen]erale parlamentum tenere in villa Montissoni, idcirco, vobis dicimus et mandam[us] quatenus omnibu[s et]singulis qui pro curiis generalibus consueverimus [me]liorari convocationis literas regias faciatis, per quas eis mand[etur] ut dic[t]a die s[a]ncti Michaelis personaliter sint nobis[cum] in villa eadem. Scr[i]batis etiam dicto inf[a]nti ut dicta die in dicto loco intersit ratione pretacta. Scribatis insuper infanti predicto et aliis quibus ul[ti]mo fuit script[u]m quod essent apud Montisson[u]m di[e s]ancti Iohannis Babtiste, eadem d[i]e in villa Montisalbi, ratione [ea]dem, i[nfa]ll[i]biliter sint nobiscu[m], in qua colloqui[um ||197 bis v habere volumus cum eisdem. Preterea vobis serie] notificare [curamu]s quod dilecto[s con]siliario[s nostros] Iohannem Ferdinandi Munionis, legum doctorem, [m]agistrum [rationalem] cur[ie nostre, et] Berengarium de Codinachs, ad informandum probos hom[ines et universitates] villarum [nostrarum regni Valentie de iure] dic[t]e infantisse duximus deputandos, [quibus scribimus] per [nostram literam] super [istis]. Quo[ci]rca dictis universitatibus pro parte nostra credentie literas faciatis sub data [presenti]s [com]isse nostris consiliariis antedictis, quibus transsumptum informationis [de di]cto iure f[a]cte in vulgari per venerabilem in Christo patrem Hugonem, Vicensem episcopum, consiliarium et cancellarium nost[r]um dil[ectum], per vos perfecte tradi volumus et iubem[u]s. Data in loco de C[a]baneis, sub nostro sigillo secr[e]to, .IIII.º idus madii anno Domi[n]i millesimo .CCC.ºXL.º septimo.

Dominus rex in c[o]ns[i]lio mandavit Matheo Adriani.

Dilecto notario nost[r]o et sigilla nostra tenenti [Fran]cisco de Prohomine.

21.

1347, maig 12. Cabanes.

Comissió de Pere el Cerimoniós al mestre racional Joan Ferrandis Munyós i a Berenguer de Codinachs d’informar les viles reials del regne de València dels drets de la infanta Constança a la corona, a fi d’obtenir llur adhesió a les pretensions del monarca.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1126, fol. 197 bis v (numerat per error 191).

Petrus, etc., dilectis c[o]nsiliariis [nostr]is Ioh[anni] Ferdinandi Munionis, legum docto[ri] et magistro rati[o]nali curie nostre, ac Berengario de Codinachs, salutem et dilectionem. Cum nos de vest[ra]rum industria et fidelitate confidimus, [a]d informand[um] i[u]ratos [et] probos homines universitatum villarum regalium reg[n]i Valentie de iure per[ti]n[e]n[t]e inclite infantisse Constantie, fil[i]e nostre primogenite e[m]ancipate, in successione regnorum nostrorum, comitatuum et terrarum in casu quo, quod Deus avertat, nos abs[que] filii[s] masculis legitimis contingeret debitum persolvere naturale, duxerimus dep[u]tandos, ne quid sinistre eis super predictis sutgeri valeat per quemcumque, idcirco [vobis] dicimus et mandamus quatenus, re[ce]ptis copia informationis de dicto iure in vulgari facta per venerabilem in Christo patrem Hugonem, Vicensem episcopum, cancellarium et consil[i]arium nostrum dilectum, ac literis creden[ti]e quas per aliam literam nostram fieri mandamus universitatibus [a]ntedictis per dilec[t]um nostrum notarium et sigilla nostra [te]nentem Francischum de Proh[o]mine, quas exi[g]atis et recipiatis ab eo, accedend[o] ad villas predictas, prout de vobis confidimus, plenissimum informetis iuratos et probos homines antedictos, eosdem ad hec viis et modis quibus melius p[o]teritis i[n]ducendo, in hiis, prout de vobis conf[i]dimus, effi[c]acem diligentiam adhibendo. D[a]ta in loco de Cabaneis, sub nostro sigillo secreto, quarto idus madii anno Domini millesi[m]o .CCC.ºXL.º septimo.

Idem (Dominus rex in consilio mandavit Matheo Adriani).

22.

1347, maig 12. Les Coves (de Vinromà).

Instruccions de Pere el Cerimoniós a Joan Ferrandis Munyós, mestre racional, i Berenguer de Codinachs, enviats a requerir els jurats de València que renuncien a formar la Unió. El rei promet a la ciutat decidir en un parlament la successió a la corona i reparar els greuges.

ACA, Generalitat de Catalunya, G-231, fol. 3v. Còpia autèntica de 1412.

Hoc est translatum cuiusdam litere regie, sumptum fideliter a quodam regestro sigilli secreti illustrissimi domini Petri, memorie celebris, regis Aragonum, in archivo regio Barchinone recondito, cuius tenor dinoscitur esse talis:

Lo rey d’Aragó.

Fem-vos saber que havem entès que, aprés que nós partim de València, los jurats e·ls prohòmens d’aquella ciutat se són fort comoguts, de la qual cosa havem haüda e havem gran maravella, per la qual rahó nós havem feta letra de creença a vosaltres e a la un de vós la qual s’endreça als dits jurats, e la qual vos trametem per lo portador de la present. Per què us dehim e us manam que encontinent, vista la letra, la dita letra de creença presentets als dits jurats e prohòmens e, per virtut d’aquella creença, los digats que nós nos donam gran maravella del lur somoviment, majorment com nós hajam tant estat en la dita ciutat ara a una mà, e nenguna cosa no·ns han dita que lurs furs o privilegis tocàs que no hajam tornada, a lur supplicació, a degut estament, e són encara apparellat de fer. E si per aventura se tenen per agreujats del títol de la alta infanta dona Constança, filla nostra, los podets dir que nós, per nostra letra, havem ja manat al governador de regne de València e a son lochtinent que d’ací a avant per la dita infanta ni per altre no s’entitol, sinó per nós tan solament, majorment com no entenam que faça molt al fet. E quant a·çò que dien que nós volem disputar e determenar lur feeltat en la nostra cambra, los podets dir que no és aytal nostre enteniment, ans o entenem a fer en parlament general de totes nostres gents, lo qual havem ordenat tenir en Monsó a sent Michel de setembre, segons que en letres nostres, les quals de part nostra los seran presentades, veuran ésser açò largament contengut. Per què los pregats e requerits de part nostra que, per les rahons damunt dites, per unió o en altra manera no facen alcuna innovació, car nós nos offerim de tornar a degut estament totes coses que sien fetes contra lurs furs, privilegis o franquees qualssevulla. En açò volem que hajats diligència, segons que de vós confiam, e vós sperats de la nostra gràcia e mercè. Data en les Coves, sots nostre segell secret, a .XII. dies anats del mes de maig en l’any de nostre Senyor .M.CCC.XLVII.

Als amats consellers nostres en Joan Ferrández, doctor en leys, maestre racional de la nostra cort, e en Berenguer de Codinachs.

...............................................................

Sig-(signe)-num Genesii Almugàver, regentis vicariam Barchinone, Aqualate, Vallensis, Modiliani et Modilianensis, qui huic translato, ab eius originali fideliter sumpto, et cum eodem veridice comprobato, ex parte et auctoritate officii quo fungimur auctoritatem nostram impendimus pariter et decretum...

23.

1347, maig 19.Tarragona.

Pere el Cerimoniós mana al seu conseller Berenguer de Codinachs prosseguir els tractes començats amb els nobles i cavallers de la ciutat de València, a fi que la unió que es pretén fer no puga venir a efecte.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1127, fol. 12r.

Lo rey d’Aragó.

Reebuda havem vostra letra, continent [e]ntre les altres coses l[... ... richs] hòmens e cavallers [e] generoses de la ciutat de València [...] fin que [la] uni[ó ... ...] trac[t]ament entre·l[s] de la dita ciutat e del regne de València n[o] vinga a aca[bament, e l]a qual [letra] e les coses en aquella con[t]engudes bé enteses, loant molt la vostra diligènc[ia] e bon entenime[nt] que havets de servir a n[ó]s, vos dehim e us manam que·l tractament per vós començat t[in]gat[s] aprop e continuets ab l[a] mellor diligència que porets, en tal manera que la unió damunt dita no haja alcun acabament, ans sia de tot en tot enpachada, sabent de cert que d’a[çò·ns] farets asenyalat serviy e plaer. Data en Tarragona, sots nostre segell s[ec]ret, a .XIX. dies anats del mes de maig en l’any de nostre Senyor .M.CCC.XLVII.

Matheus Adriani, mandato regio facto per dominum cancellarium.

Berengario de Codinachs. ³¹

24.

1347, maig 22.Tarragona.

Pere el Cerimoniós a fra Pere de Tous, mestre de Montesa. Consultat per aquest, que ha estat citat a València per a la constitució de la Unió, respon que romanga al regne, significant-li la seua decisió de celebrar corts d’Aragó i de València, per tal de reparar els greuges adduïts i evitar que proclamen la dita Unió.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1227, fols. 22v-23r.

[Lo] rey d’Aragó.

Reebu[d]es vostres l[e]tres, en les quals éran soscrit(e)s formes d’alcunes letres a vós e a les [u]niversita[t]s dels lochs del vostre orde tramese[s] per los jurats e prohò[m]ens [d]e la ciutat de València, és a saber, sobre ço que vós e les dites universita[ts] han requests que deguéssets [é]sser a cert dia en la dit[a ci[u]tat, [a] fin d’ésser e fermar ab éls [u]na union que entenen [a] fer, p[er] les qual[s] n[os] supl[ic]àv[et]s [q]ue, per ço c[o]m lo vostre romanir és [m]olt nece[s]ari en la ||23r terra del vostre [o]rde, [... ...degué]ssem fer saber nostra v[olentat] que vo[s ...] f[...] venir a nós o de [... ... ...]l dit regne, per les rahons en les dites vostr[es l]e[tres con]tengudes. Les qua[ls ...] e les coses en aquelles expressades bé entes[es, vos] responem que, ateses [...]ades totes coses, reputam molt per mellor que [roman]gats en lo dit regne, tro a[ltr]e m[ana]ment hajats de nós. Significans a vó[s ...], haü[t] plener consell, apré[s] moltes rahons, havem deliberat teni[r] cor[ts ...] al dia de sen[t] Johan en la ciutat de Ça[ra]goça, e aprés [... ... ...] tene[r] semblantment corts en regne de València, per rel[evar ... ...] dels quals [l]os dels dit[s r]egne[s] se tenen e·s dien per [nós] ésser [...], per t[a]l que·ls s[o]bre[di]ts, per reduc[c]ió de tornar a estament ço [e]n què·s d[ie]n per [nó]s és[s]er prejudicats, p[u]gam retrer del propòsit que han de fe[r] les unions damunt dites. Preg[a]nts-vos curosament que envers lo nostre serviy e hon[or], segons que bé havet[s] acostumat e de vós confiam, haja[t]s diligència. Data en Tarragona, [so]ts [n]ost[r]e segell secr[e]t, a .XII. dies anats del mes de maig en l’any de nostre Senyor .M.CCC.XLVII.

Matheus Adriani, mandato regio facto per dominum can[c]ellarium.

A l’honrat e religiós frare Pere de Tous, maestre de l’orden de Senta M[a]ria de Muntesa.

25.

1347, maig 22.Tarragona.

Pere el Cerimoniós a Pere de Xèrica, governador del regne de València, per a informar-lo de la seua decisió de celebrar corts a Aragó i a València, amb el propòsit de satisfer-los els greuges i impedir la formació de les Unions.

ACA, C, Sigilli secreti, reg. 1127, fol. 23r-v.

El rey d’Aragó.

Fémosvos a saber que, viniendo a la nuestra presencia los amados conselleros nuestros Rodrigo Díaz,³² vi[ce]can[cel]ler nuestro, e Pero Royz de Açagra, cavalleros, los quales havíamos en[vi]ados [e]nta’l regno de Aragón por los afferes de la unión que los rich[o]shombres, mesnaderos e cavalleros [d]el dito regno e los de la ciudat de Çaragoça entienden a fer, nos han r[eco]mptado lo de que los sobreditos se tienen agrev[ia]dos o preiudicados, por la qual razón, havid[o] plenero acuerdo e cons[e]llo, havemos acordado de tener co[r]te[s a lo]s ar[a]goneses en la ciudat de Çaragoça el día de sant Johan primero que viene. E, tenida la dita cort, entendemos a fer aquello mismo d[e] t[en]er cortes [a] los de regno de Valencia, a los quales havemos enviados sobre aquesto nuestr[o]s mandaderos, e mandado fer la[s] cartas de las ditas cortes a [l]os d’Aragón, e aques[to] por rele[var]les [l]os preiud[i]cios, si alg[u]nos son, e p[or] sa[car]los (?) de las maneras de las u[ni]ones que entienden a fer o fazen lo (il·legible) es[... ||23v... v]os femos saber, porq[ue] de aquesto hayades p[lenera certif]icación. Et que [...] sob[e]rana dil[i]gencia a nuestro servicio e honra [... ... ...] ditas cosas assí [... h]ave [d]e[s a]costumado. Data en Tarragona, [dius] nuestro siello secreto, [.XXII.] días andad[o]s del mes de mayo en el anyo del [nuestro] Senyor .M.C[C]C.XLVII.

Idem (Matheus Adriani, mandato regio facto per dominum cancellarium).

[Al noble e]t a[m]ado consellero nuestro don Pedro, senyor de Exéricha, [governador general del regno de] Valencia.

NOTES:

¶ ¹⁰ Fragment esborrat per la humitat, com els dos següents. Les altres pèrdues es deuen a la corca.

¶ ¹¹ Ratllat: Luppus Alvari de Espejo, miles.

¶ ¹² Ratllat: Poyo.

¶ ¹³ Id. ut supra.

¶ ¹⁴ Id.

¶ ¹⁵ Al mateix Arxiu, mc A-6, ff. 144r-145v, hi ha una altra còpia, sols de les dues cartes i les respostes, menys correcta que la que reproduïm.

¶ ¹⁶ usitacis (sic) a l’orig.

¶ ¹⁷ L’adverbi falta en ambdues versions, però és necessari per a la comprensió de la frase.

¶ ¹⁸ El f. 7v és en blanc.

¶ ¹⁹ Traslladen la resposta a la infanta els mateixos representants de la ciutat que figuren al document anterior.

¶ ²⁰ previdere a l’orig.

¶ ²¹ e: «a».

¶ ²² Fa al·lusió a Elionor de Castella, vídua d’Alfons el Benigne, i als infants Jaume, germà del Cerimoniós, i Ferran i Joan, mig germans, fills del rei Alfons i de la seua segona muller citada, que llavors residien als seus dominis castellans ensems amb aquella.

¶ ²³ al menor a l’orig.

¶ ²⁴ aital, ratllat a l’orig., on devia posar-se el dia de l’assemblea, potser encara no decidit.

¶ ²⁵ A banda els forats de corc habituals, les línies inicials estan parcialment esborrades de grans taques d’humitat.

¶ ²⁶ N’hi ha còpia de l’època a la Biblioteca de la Real Academia de la Historia, Madrid, Col. Salazar, ms. M-139, ff. 128v-129r.

¶ ²⁷ N’existeix una còpia feta per als compromissaris de Casp el 1412 (aca, Generalitat de Catalunya, G-231, f. 3r), que ha servit per a reconstruir les llacunes del text.

¶ ²⁸ Corregit sobre Montisalbi, per flagrant error de l’escrivà.

¶ ²⁹ Vid. nota anterior.

¶ ³⁰ S’han restaurat les llacunes amb la còpia de 1412 (ACA, Generalitat de Catalunya, G-231, f. 1r).

¶ ³¹ Escrit d’una altra mà.

¶ ³² Per Díez.

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ЛитРес».

Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.

Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.